‫נכון תמיד בקולנוע יש פרסומת למזנון?‬
‫עם הסוכרייה המצוירת שרוקדת,‬ ‫והשוקולד שמנגן בבנג'ו?‬
‫כן, הוא מנגן נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫אני פשוט לא מבין את ה"רייזינטס".‬
‫הסקסופוניסט?‬ ‫-כן.‬
‫קופסת "רייזינטס" רצה למזנון,‬
‫וקונה עוד קופסת "רייזינטס".‬
‫נו?‬ ‫-קופסת "רייזינטס"‬
‫אוכלת קופסה אחרת של "רייזינטס"?‬
‫זו סטייה.‬
‫הוא לא יאכל אותם.‬
‫הוא קונה אותם לחברה שלו, ה"פפסי".‬
‫למה הוא יוצא עם פפסי? לא יהיו להם ילדים.‬
‫הם מוזיקאים.‬
‫מוזיקאים.‬
‫שישיגו עבודה אמיתית.‬
‫מה אתה רוצה?‬ ‫-ניסיתי כבר את כל התפריט.‬
‫תפתיעי אותי.‬
‫ניל, ניל.‬
‫אוי, סליחה. אני אמורה‬ ‫לפגוש פה את החבר שלי.‬
‫הוא נראה בדיוק כמוך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫כמוני?‬ ‫-כן, מצטערת.‬
‫כמוני?‬
‫אבל איך...?‬
‫הנה אומלט הפוטית שלך.‬
‫מופתע?‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫תראה מה קניתי לך, לנסיעה לפלורידה.‬
‫היה מבצע בחנות, קניתי 12 בדולר.‬
‫חסכתי הון. תראה את זה.‬
‫בבקשה.‬
‫- אבא מס' 1 -‬
‫"אבא מס' 1."‬ ‫-כן.‬
‫וזה במידה מדיום. מושלם.‬
‫היי. אתה מוכן?‬ ‫-כמעט.‬
‫כשתהיה בפלורידה, מוכר הסיגרים שלי‬
‫יכול להשאיר כמה קובנים בבית של ההורים שלך?‬
‫אני עוזר להורים שלי לעבור לבית החדש שלהם,‬
‫אני אהיה עסוק.‬ ‫-בחייך, תעזור לאחיך.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני חייב לך טובה.‬
‫השתווינו.‬
‫ג'רי, תשמע את זה:‬
‫הייתי בבית הקפה,‬
‫ובחורה יפהפייה,‬ ‫שבחיים אפילו לא הייתי מדבר איתה,‬
‫חשבה בטעות שאני החבר שלה.‬
‫אלה היו ארבע שניות יפות.‬
‫אני נראה בדיוק כמוהו. אני, זה, ככה.‬
‫ככה החבר שלה נראה. איך זה ייתכן?‬
‫אולי יש לו כסף.‬ ‫-ואולי לא.‬
‫אולי הוא ואני זהים לחלוטין,‬
‫חוץ מפרט קטן אך רב חשיבות.‬
‫אי אפשר לדעת.‬ ‫-לפעמים אפשר.‬
‫אולי זה משהו קטן שאני יכול לשנות,‬
‫אולי שפם, או מגבעת,‬
‫או משקף, או מקל הליכה.‬
‫מי החבר שלה, "מר בוטן"?‬
‫יכול להיות הרבה יותר גרוע‬ ‫מ"מר בוטן", ידידי.‬
‫איזה סרט את רוצה לראות?‬
‫מה עם "שקית אוכל"?‬
‫- שקית אוכל -‬
‫אולי את "הפצוע האנגלי"?‬ ‫הוא מועמד להמון אוסקרים.‬
‫בחייך, בליין.‬ ‫תראה את הפוסטר של "תיק אוכל".‬
‫זו משפחה בתוך שקית נייר חומה.‬
‫לא מעניין אותך לדעת איך הם הגיעו לשם?‬
‫לא.‬
‫- אזלו הכרטיסים ל"תיק אוכל" -‬
‫אוי, נגמרו הכרטיסים.‬ ‫-שניים ל"הפצוע האנגלי".‬
‫נראה לך שהם התכווצו, או שזה פשוט שק ענקי?‬
‫היי. זוכרת אותי?‬
‫אני הבחור שנראה כמו ניל.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫ניל נמצא פה?‬
‫לא, הוא התעכב בעבודה.‬
‫חבל, רציתי לפגוש אותו,‬
‫היות שאנחנו כל כך דומים.‬
‫טוב, אתם לא עד כדי כך דומים.‬
‫ברור שלא.‬ ‫-אתה קצת יותר גבוה.‬
‫נראה שאתה בכושר יותר טוב מאשר ניל.‬ ‫אתה מתעמל?‬
‫תשמעי, סליחה על הבוטות,‬
‫אבל אולי אני אוכל, במקרה,‬
‫לקבל את הטלפון של ניל?‬
‫על מה כולם מדברים?‬
‫"'הפצוע האנגלי' כל כך רומנטי"?‬
‫איזה סרט דפוק!‬
‫בעיניי הוא די מצא חן.‬
‫לא נכון.‬
‫איליין, בליין,‬ ‫ראיתם את "הפצוע האנגלי" עכשיו?‬
‫גם אתם אהבתם אותו?‬
‫לא.‬ ‫-איך אפשר לא לאהוב אותו?‬
‫אולי כי הוא דפוק?‬
‫רייף פיינס הזה, הייתי מוותרת‬ ‫על הבן הבכור שלי עבורו.‬
‫זו לא עסקה טובה מבחינתו.‬
‫- מועדון -‬
‫ג'רי, זה חדר הכושר החדש של דל-בוקה ויסטה.‬
‫יש פה כדורי אימון, אופניים,‬
‫כל מה שתרצה.‬ ‫-"סטייר מאסטר"?‬
‫מה?‬ ‫-לא משנה.‬
‫רואה מה אני לובש?‬ ‫-הוצאת את זה מהמזוודה שלי?‬
‫לא, אמא שלך מצאה את זה.‬
‫בני, זה הדבר הכי נפלא‬
‫ומתחשב שעשית עבורי אי פעם.‬
‫אתה יודע, קניתי לך קדילאק, פעמיים.‬
‫הנה הוא.‬
‫זה האיש שאותו רציתי שתראה.‬
‫איזי מנדלבאום. הוא בן 80, חזק כמו שור.‬
‫תראה את זה.‬
‫רואה? אתה לא מסוגל לעשות את זה.‬
‫אני מסוגל, אני בוחר שלא.‬
‫היי, מורטי. מי זה?‬
‫זה הבן שלי, ג'רי, מניו יורק.‬
‫הוא חושב שהוא יותר חזק מאיזי.‬ ‫-זה לא מה שאמרתי.‬
‫היי, איזי, הבחור חושב‬ ‫שהוא יכול להרים יותר ממך.‬
‫הילד שלך מצחיק, מורטי.‬ ‫חבל שהוא לא קומיקאי.‬
‫האמת שאני קומיקאי.‬ ‫-זה לא כל כך מצחיק.‬
‫אתה חושב שאתה יותר טוב ממני, מה?‬
‫איזי היה מתעמל‬ ‫עם צ'רלס אטלס בשנות החמישים.‬
‫של המאה ה-19?‬
‫טוב, זהו זה. רגע האמת.‬ ‫נראה אותך מרים את זה.‬
‫מר מנדלבאום...‬ ‫-קדימה,‬
‫תרים.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא מוכן לתת לך להיכנס‬ ‫עם הגישה הזאת לבית שלי.‬
‫הנה, בסדר?‬
‫זוז הצדה, ציפלון.‬
‫אני אראה לך.‬
‫אנחנו עומדים להעלות את הרמה.‬
‫הגב שלי.‬
‫שמישהו יתקשר לאמבולנס.‬
‫יש פה כבר אמבולנס, בגלל גב' גליקמן.‬
‫יש מקום לעוד אחד.‬
‫כרטיס אחד ל"תיק אוכל". זה טוב, נכון?‬
‫כן, יופי.‬
‫היי, מה אתן עושות פה?‬
‫ראינו שוב את "הפצוע האנגלי".‬
‫בפעם השנייה זה אפילו יותר טוב.‬
‫האריכו אותו?‬
‫שכחתי את המטרייה.‬
‫בליין.‬ ‫-איליין.‬
‫אמרת שאתה עסוק הערב.‬
‫אם לומר את האמת, איליין,‬
‫אני לא חושב שאוכל להיות עם מישהי‬ ‫שלא אוהבת את "הפצוע האנגלי".‬
‫זה בסך הכל סרט טיפשי.‬
‫על זה אני מדבר.‬ ‫-קדימה, בליין.‬
‫בוא נזוז.‬
‫תיהני מ"תיק אוכל".‬
‫בהחלט!‬
‫איך יכולת לעשות את זה למר מנדלבאום?‬
‫תתבייש לעצמך.‬ ‫-הוא התגרה בי.‬
‫היית צריך להיות יותר בוגר.‬ ‫-הוא בן 80.‬
‫טוב, מחר, ג'רי ואני נבקר את איזי ונתנצל.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-אתה לא תישן בחולצה הזאת.‬
‫היא הדוקה מדי.‬
‫החולצה הזו לא תרד ממני לעולם.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫טוב, שבע וחצי, והדירה לרשותי.‬
‫ג'רי סיינפלד, בבקשה?‬ ‫-אתם בטח האנשים של קריימר.‬
‫תיכנסו. הסיגרים אצלכם?‬ ‫-איזה סיגרים?‬
‫קריימר אמר שאני אמור להביא לו קובנים.‬
‫אנחנו הקובנים.‬
‫שלום, ביתו של ג'רי.‬
‫אלה קובנים אמיתיים?‬
‫בני אדם מקובה?‬
‫אמרתי "קובנים", למה חשבת שהתכוונתי?‬
‫לסיגרים!‬
‫ג'רי, סיגרים קובניים הם לא חוקיים בארה"ב.‬
‫לכן השגתי את האנשים האלה.‬ ‫-אתה תייצר סיגרים בעצמך?‬
‫כן, כבר יש לי משקיעים.‬
‫חכה שנייה. היי, אבא.‬
‫מי אלה?‬ ‫-מגלגלי סיגרים קובניים.‬
‫אל תספר לאמא.‬
‫מה הרעש הזה? אתה מכין רוטב עגבניות?‬
‫כן, חם וחריף.‬ ‫-אתה לא לובש חולצה, מה?‬
‫אני כן.‬
‫באיזה צבע היא?‬
‫לעזאזל.‬
‫את יודעת, יכולת פשוט לתת לי‬ ‫את המספר של ניל.‬
‫לא היית חייבת להזמין אותי לארוחה.‬
‫רציתי לתת לך אותו באופן אישי.‬
‫אני לא צריכה לקום מוקדם,‬ ‫ואני מכירה מקום טוב לארוחות בוקר,‬
‫ממש מעבר לפינה.‬
‫ניל אוהב לאכול ארוחות בוקר גדולות?‬
‫אולי תיכנס, ונדבר על זה.‬
‫אני חייב לזוז.‬
‫אני רוצה להיות בבית, למקרה שניל יתקשר.‬
‫טוב, לילה טוב.‬
‫להתראות.‬
‫לילה קשה?‬
‫לא תאמיני.‬
‫החבר שלי זרק אותי,‬
‫החברות שלי, שאני אפילו לא מחבבת,‬
‫לא מדברות איתי, כי לא אהבתי‬
‫את "הפצוע האנגלי" הטיפשי הזה.‬
‫באמת? לדעתי הוא היה טוב.‬
‫אוי, בחייך.‬
‫טוב? מה היה טוב בזה?‬
‫סצנות הסקס האלה... בחייך.‬
‫שייתנו לי משהו שאפשר להשתמש בו.‬
‫בעיניי הסרט מצא חן.‬
‫שכחת להביא לי עוגה.‬
‫הלו?‬
‫את יודעת, סקס באמבטיה, זה לא עובד.‬
‫איזו דירה.‬
‫משפ' מנדלבאום הם הבעלים‬ ‫של מסעדת "מחבת הקסמים".‬
‫מסעדת הקרפים?‬ ‫-כן. כל זה מכספי הקרפים.‬
‫יש "כספי קרפים"?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫מר מנדלבאום, רק רציתי לבוא‬
‫ולהגיד שאני מצטער שנפגעת.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫מה?‬ ‫-החולצה הזאת.‬
‫נראה לך שאתה האבא מס' 1?‬
‫זו היתה מתנה מהבן שלי.‬
‫עכשיו אני מבין איך זה עובד.‬
‫הוא מוציא אותי מכלל פעולה,‬
‫כדי שאתה תוכל להסתובב‬ ‫עם החולצה של "מס' 1".‬
‫אני אראה לך מי מספר 1.‬
‫מר מנדלבאום, בבקשה...‬ ‫-הגיע הרגע.‬
‫הגב שלי... אני לא יכול לזוז.‬
‫תתקשר לאמבולנס!‬ ‫-אני חושב שראיתי אמבולנס ברחוב.‬
‫אז היא רצתה שתעלה,‬
‫אבל הלכת, כי חשבת שאיזה בחור יתקשר אליך?‬
‫"איזה בחור"?‬
‫ניל.‬
‫אני חייב לגלות איך‬ ‫הוא השיג בחורה כמו דניאל.‬
‫ג'ורג', השגת את דניאל. עזוב את ניל.‬
‫אתה כבר יותר ניל ממנו.‬
‫אז אני ניל? איך עשיתי את זה?‬
‫אני לא יודע, אבל כדאי לך להמשיך.‬
‫אני הולך לפגוש את דניאל.‬
‫יש ניל חדש בעיר!‬
‫אני מנסה לקחת חופש,‬ ‫ועד שאני חוזר הכל מתפרק.‬
‫הלו?‬ ‫-ג'רי, כאן מס' 1.‬
‫הלכת לפגוש את איזי אצל הרופא?‬
‫אני אלך. כרגע נכנסתי.‬ ‫-אתה חייב ללכת לראות אותו.‬
‫אמא...‬ ‫-הלן, תפסיקי להציק לו.‬
‫ג'רי, החולצה ממש עלתה לו לראש.‬
‫מס' 1. רות, סוף.‬
‫ג'רי, לקחתי את הקובנים מתחנת האוטובוס.‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה?‬ ‫-הם לא קובנים אמיתיים.‬
‫הם דומיניקנים.‬ ‫-אז מה?‬
‫ג'רי, אם המשקיעים שלי לא יקבלו קובנים,‬ ‫העסקה תבוטל.‬
‫מה ההבדל?‬ ‫-ברגע שאתה מנסה קובנים אמיתיים,‬
‫שום דבר לא ישתווה לזה.‬
‫אנחנו מדברים על אנשים, נכון?‬
‫כן, כן. האיכות, המרקם, הארומה המשכרת.‬
‫אין להם את זה.‬
‫לדעתי, היה להם ריח לא רע.‬
‫ג'רי, חוש הטעם שלך לא מעודן.‬ ‫-לא נכון.‬
‫כן נכון.‬ ‫-לא נכון.‬
‫אני לא ממשיך בוויכוח הזה.‬ ‫-אתה כן.‬
‫אתה כן.‬ ‫-אני לא.‬
‫עוד פגישה פרודוקטיבית.‬
‫דרך אגב, ראיתי את "הפצוע האנגלי" אתמול,‬
‫זה היה נפלא.‬ ‫-כן, כל כך רומנטי...‬
‫ממש מדהים.‬ ‫-איליין, מה את חשבת?‬
‫האמת היא שלא ראיתי את הסרט,‬
‫כך שלא אוכל לומר לך אם אהבתי אותו,‬
‫או שהוא היה ממש דפוק.‬
‫לא ראית אותו?‬ ‫-לא.‬
‫זהו זה. עזבי הכל, אנחנו הולכים ברגע זה.‬
‫ושוב, מר מנדלבאום, זה אמור‬ ‫להיות המומחה הטוב ביותר לגב,‬
‫אז אם אוכל לעזור לך, אל תהסס‬ ‫לנסות למצוא את מס' הטלפון שלי.‬
‫חכה רגע.‬
‫מה תגיד על זה?‬
‫"האבא הכי טוב בעולם."‬
‫הבן שלי הכין לי אותה.‬
‫נחמד מאוד.‬ ‫-הכי טוב בעולם...‬
‫כלומר שאני יותר טוב מ"מס' 1".‬
‫טוב, אני לא בטוח שהדירוג הזה ממש רשמי.‬
‫שלום, בן.‬ ‫-שלום, אבא.‬
‫זה הבן שלך?‬
‫התחתנתי כשהייתי בתיכון.‬
‫היי, מי אתה?‬
‫זה הילד של סיינפלד.‬
‫נראה לך שאתה קשוח, שאתה מציק לאיש זקן?‬
‫אולי תרצה לנסות להציק למישהו בגילך.‬
‫יש לך ילדים?‬
‫אתה חושב שאתה יותר טוב ממני?‬
‫קדימה, תבחר כל חפץ שאתה רוצה בחדר,‬
‫ואני ארים אותו מעל הראש שלי.‬
‫אף אחד לא מרים שום דבר.‬
‫הטלוויזיה.‬
‫זה בשבילך, אבא. רגע האמת.‬
‫אוי, הגב שלי.‬
‫תתקשר לאמבולנס.‬ ‫-אנחנו כבר בבית חולים.‬
‫טוב, שותף. בוא ניגש לעסקים.‬
‫טוב, אני... אני אביא את הקובנים.‬
‫הם כאן.‬
‫כן, הנה הקובנים, קובנים אמיתיים.‬
‫אתה הרי לא תנסה למכור לארל הפנר‬
‫דומיניקנים בתחפושת של קובנים, נכון?‬
‫בחייך, תסתכל עליהם.‬
‫אם הם היו יותר קובנים,‬ ‫קסטרו היה מעשן אותם בעצמו.‬
‫אנחנו מדברים על אנשים, נכון?‬ ‫-אני חושב.‬
‫חשבתי שהוא הפסיק לעשן סיגרים.‬
‫כן, אבל... הם גלגלו גם עבור אחיו, דניס.‬
‫דניס קסטרו?‬ ‫-דוויין.‬
‫תסתלק מהמשרד שלי.‬ ‫-מה?‬
‫אתה יודע, ניל התקשר אליי היום.‬ ‫-באמת?‬
‫הוא כועס על זה שגמרתי איתו כדי לצאת איתך.‬
‫נראה שהראיתי לניל מי זה ניל.‬
‫הוא רצה שניפגש מחר לקפה.‬
‫קפה?‬
‫אני יכול להציע יותר מזה. תעברי לגור איתי.‬
‫מה?‬ ‫-זה הרבה יותר מקפה.‬
‫ואני חשבתי שאני יודע מהי אהבה.‬
‫הצעת לה לעבור לגור איתך?‬ ‫-אני חייב להקדים את ניל.‬
‫ואם זה ניל ארמסטרונג?‬
‫אז אני טס למאדים.‬
‫ואם זה ניל דיאמונד?‬ ‫-תשתוק, ג'רי. פשוט תשתוק.‬
‫טוב, אני חייב לחזור לבית החולים.‬
‫מה, לראות את הזקן?‬ ‫-לא, היה לי קטע עם הבן שלו,‬
‫ועכשיו גם הוא מאושפז.‬
‫בן כמה הבן?‬ ‫-נראה לי שבאותו גיל של האבא.‬
‫מה הקטע של המשפחה הזו?‬
‫לא יודע. זה כאילו שאם מישהו מהם ימות,‬
‫השני ירצה להרים לבד את הארון.‬
‫היי, ג'רי.‬
‫קר לך?‬
‫אלה הם, נכון?‬ ‫-קרה לך משהו בסנטר?‬
‫איפה?‬ ‫-לא, לא, אל תסתכל.‬
‫שם, הדומיניקנים.‬
‫הם לא אמורים לגלגל סיגרים?‬
‫זה לא הצליח, ועכשיו אין לי עבודה בשבילם.‬
‫אז?‬ ‫-סיפרתי להם על קובה,‬
‫והם מאוד התלהבו.‬
‫אתם יודעים, מרקסיזם,‬ ‫מהפכת הפועלים, הבגדים...‬
‫נראה שהם כועסים על משהו.‬
‫כן, אני קצת מודאג.‬
‫כשאין עבודה, והאנשים חסרי מנוחה,‬
‫את מי נראה לכם שהם יחפשו? "אל פרזידנטה."‬
‫אני נשבע לך, לא ידעתי‬ ‫שהטלוויזיה מוברגת לשולחן.‬
‫בטח עשית את אותו טריק לאבא שלי בפלורידה.‬
‫הוא לא הצליח להרים את המשקולת.‬
‫אז אתה חושב שאתה יותר טוב ממני?‬
‫אתה חושב שאתה יותר טוב ממנו?‬
‫אני רוצה להצהיר, למען הפרוטוקול,‬ ‫אני חושב ששניכם יותר טובים ממני.‬
‫בסדר.‬
‫הבנים שלי.‬
‫אבא שלי.‬ ‫-סבא שלי.‬
‫אוי, באמת!‬
‫מה קרה לו?‬
‫הוא ניסה להרים את הטלוויזיה.‬
‫את הטלוויזיה הזאת?‬ ‫-אוי, לא.‬
‫הגיע רגע האמת.‬
‫למה אף אחד לא סיפר לי שהיא מוברגת?‬
‫חשבתי שבכל זאת תצליח.‬
‫גם אני.‬
‫מנדלבאום, מנדלבאום, מנדלבאום.‬
‫חברים, חברים, אני חייב לזוז.‬
‫כן, בדיוק, תלך.‬
‫הכנסת את כולנו לבית חולים,‬
‫והרסת את העסק שלנו עם‬ ‫המשחקים המאצ'ואיסטיים שלך.‬
‫לא הרסתי לכם את העסק.‬ ‫-כן, הרסת.‬
‫אין אף אחד ב"מחבת הקסמים"‬ ‫כדי לגלגל את הקרפים.‬
‫נצטרך לסגור את המקום.‬ ‫-אתם לא שוכרים עובדים בשביל זה?‬
‫כל קרפ חייב להיות מגולגל ביד‬ ‫על ידי בן משפחת מנדלבאום.‬
‫זה הקסם ב"מחבת הקסמים".‬
‫אז אתם צריכים בחורים שיוכלו לגלגל?‬
‫כן.‬
‫נראה לי שאני יכול לעזור לכם. נתראה אחר כך.‬
‫היי, אני לא רואה את הטלוויזיה.‬
‫הנה.‬
‫אתה חושב שאתה טוב יותר מאיתנו, מה?‬
‫- הפצוע האנגלי -‬
‫איליין, אני מקווה שאת מסתכלת על הבגדים,‬
‫כי אני יכול לראות רק את התשוקה.‬
‫לא, אני לא יכולה יותר.‬
‫אני לא יכולה. זה ארוך מדי.‬
‫תפסיק לספר את הסיפור הטיפשי‬
‫על המדבר הטיפשי, ותמות כבר.‬
‫תמות!‬
‫איליין, הסרט לא מוצא חן בעינייך?‬
‫אני שונאת אותו!‬
‫לכו לעזאזל!‬
‫אז למה לא אמרת מלכתחילה?‬
‫את מפוטרת.‬ ‫-יופי, אני אחכה לך בחוץ.‬
‫- מחבת הקסמים -‬
‫הוא רצה לפטר אותך?‬
‫הוא ויתר רק מכיוון‬
‫שהסכמתי לטוס למדבר התוניסאי.‬
‫לתוניסיה?‬ ‫-שם צילמו את הסרט.‬
‫זה אמור להעניק לי השראה.‬
‫זה לא נשמע רע.‬ ‫-אני צריכה לגור במערה.‬
‫הדומיניקנים האלה יודעים להכין קרפים, מה?‬
‫תראו, זה כאילו הם מגלגלים "דאבל קורונה".‬
‫זה כמו סיגר שעשוי מבלילה, מה, גיירמו?‬
‫אני מאושרת עם ג'ורג'.‬
‫אני מצטערת, ניל.‬
‫זה נגמר.‬
‫בוא נאכל את הקרפים שלנו.‬
‫הפנים שלי!‬
‫ניל!‬
‫למה הקרפים משפריצים?‬
‫הדומיניקנים מגלגלים אותם הדוק מדי.‬
‫לכן צריך קובנים אמיתיים.‬
‫- בית חולים מטרופוליטן -‬
‫דניאל, איפה ניל?‬
‫זה הוא?‬ ‫-כן.‬
‫קרפ האוכמניות גרם לו כווייה קשה.‬
‫של מי המקל הזה?‬
‫הוא של ניל.‬
‫מקל הליכה.‬
‫ידעתי.‬
‫אם כך, סוף סוף אנו נפגשים.‬
‫אני מעריך את כישוריך, "מר בוטן".‬
‫דניאל, כדאי שנזוז.‬
‫הכנתי לך מפתח לבית.‬
‫ג'ורג', אני לא יכולה לעבור אליך.‬ ‫-מה?‬
‫מצטערת, אבל אני לוקחת‬ ‫את ניל למרפאה באנגליה.‬
‫לא, את לא יכולה לעזוב אותי.‬
‫תתחתני איתי. אני אשרוף את עצמי.‬ ‫אני אשרוף את ההורים שלי!‬
‫מצטערת, ג'ורג'.‬
‫ג'ורג'.‬
‫ניצחתי.‬
‫- בואו ניסע לתוניסיה -‬
‫גבירותיי ורבותיי, בעוד רגע‬
‫נתחיל בהצגת הסרט.‬
‫לא, לא, לא.‬
‫הקומדיה המצליחה, "תיק אוכל",‬ ‫בכיכובו של דבני קולמן.‬
‫מעולה! זה מתחיל להיראות טוב.‬
‫סליחה, בבקשה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫- אבא מס' אחת -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫מכיוון שנוצלנו על ידי מסעדת‬ ‫"מחבת הקסמים" בארצכם,‬
‫אנחנו חוטפים את המטוס לקובה.‬
‫כולם להישאר במקומות,‬
‫ותכבו את הסרט!‬
‫לעזאזל.‬
‫מנדלבאום, מנדלבאום.‬