Хто був останнім
-президентом США з бородою? -Ніксон.
-Ні, з густою. -У нього була густа.
Ні, зі справжньою довгою бородою, як у "Зі-Зі Топ"?
Фолкмор.
-Хто? -Артеміс Н. Фолкмор.
Ти його вигадав, правда?
Так. Але ж схоже на ім'я президента?
Так. Чому у всіх президентів такі погані імена?
Вудро, Гровер, Міллард.
Посада президента притягує людей з поганими іменами.
Їх честолюбство виникає через невпевненість у собі.
Звичайна гіперкомпенсація у чоловіків.
У тебе устилки для збільшення росту?
Таксі!
Зараз існують такі годинники, куди вводиш свій вік,
усі свої фактори ризику,
і вони починають зворотній відлік часу, що тобі залишився жити.
Хіба це не чудово? Ти лежиш на смертному ложі,
лікарі тиснуть на грудну клітину, а ти така: «Десять, дев'ять, вісім...
Казала вам, це класна річ!»
-Не віриться, що це наше перше побачення. -Знаю. Хочеш десерт?
Я маю взяти шматочок торту.
-Чому? -Сьогодні мій день народження.
Що? Сьогодні?
-Справді? -Справді.
З днем народження тебе,
З днем народження, Ліза...
Вона пішла з тобою на перше побачення, і це був день її народження?
Так. І день обирала вона сама.
Вона не вміє спілкуватись?
Ні, вона чудова. Приваблива і весела.
Може вона вирішила відсвяткувати день народження
в понеділок після вихідних.
Вона ж не Лінкольн.
-Привіт. -Привіт.
Хтось йде в піцерію Лоренцо?
Я пас.
Джордже, увага. Піца.
Не можу. Маю йти в благодійний фонд.
Проводжу співбесіди зі школярами, що претендують на стипендії Сьюзен Росс.
А тебе турбує, що ця організація...
-Ні. -Промацує ґрунт...
-Ні. -Аби віддати гроші...
-Ні. -Практично будь-кому,
і цей будь-хто – не ти?
Мене це влаштовує.
Влаштовує, я кажу.
А потім я отримав 740 балів за тест з англійської мови.
Швидко, твоя улюблена тварина?
Я не знаю. Жаба?
Жаба?
-Ну, я... -Жаба це неправильно.
Я бачу, ви граєте на арфі.
Нащо її треба нахиляти?
Не можна випускати арфи вже з нахилом? Так було б простіше.
Сучасна арфа стала результатом вдосконалень впродовж тисячі років,
-починаючи з... -Так. Ми вас повідомимо.
Бачу, твій середній бал 4,0.
Вам це подобається, так?
Стівен, ти - президент шахового клубу.
Чемпіони штату.
Хто твій улюблений шахіст?
Настерков?
Правильно.
Настерков.
Нагадай, з якої він країни?
Не знаю.
Я його вигадав.
Я ніколи її не отримаю.
Про що ти кажеш?
Я ледве не купився.
Ну ж бо, сідай.
Ким хочеш бути, коли виростеш?
Я кажу людям, що хотів би стати архітектором.
Уяви собі, м-р Пітерман, нарешті, дозволив мені написати щось серйозне.
Він хоче створити свою автобіографію
і пропонує написати її за нього.
Це чудово. Коли її надрукують, знайду того, хто її за мене прочитає.
-Привіт. -Привіт.
-Отже стою я у піцерії,
накладаю на свій шматок додаткові інгредієнти:
часник і все таке.
Коли бачу, як хлопець біля коробок з піцами мені підморгує.
І теж підморгую йому у відповідь. Розумієте?
І тут я помічаю, що він не сам. Я оточений «Ван Бюрен Бойс».
-«Ван Бюрен Бойс»? -Так.
Вулична банда назвалась на честь президента США Мартіна ван Бюрена?
І вони такі ж погані, як він.
Я почав рухатись до дверей. Розумієте?
Вони перекрили мені шлях.
Кидаюсь до туалету і хапаюсь за ручку.
Зайнято!
Потім вони притискають мене до мапи Італії...
І раптом вони просто зупинились.
Чому? Що трапилось?
Бо я все ще тримав в руці часникодавку. Ось так...
І показував лише вісім пальців.
-І що це значить? -Це їх таємний знак.
Розумієш, Ван Бюрен, був восьмим президентом.
Вони подумали, я - колишній член банди.
А як тобі піца?
Занадто жирна.
Джеррі, почекаєш хвилинку? Я лише перевірю повідомлення.
-Мелісса, Кім. -Елен.
-Привіт. Познайомтесь з Джеррі. -Ми багато про вас чули.
З вашого боку так мило, запросити її на побачення.
Навіть не уявляєте, як їй це було потрібно.
Переживала після розриву стосунків?
Ні.
Побачимось.
-Отримала повідомлення? -Так. Ніхто не дзвонив.
РЕСТОРАН
Вони так поводились, ніби побачення з нею було виявом милосердя.
Отже вона - невдаха у цій групі.
У кожній групі є хтось, з кого насміхаються.
Як у нас Елейн.
Неможливо, аби Елен була невдахою у тій групі.
А ти заглянув глибоко, розгледів, яка людина насправді?
Ні, я намагаюсь бути таким поверхневим, наскільки це можливо.
-Що ж, так тримати. -Так.
-Я знайшов декого, вартого стипендії. -Справді?
Я вислухав усіх цих надокучливих малих кар'єристів...
І нарешті з'явився цей Стівен Корен, звичайний хлопець.
Любить спорт, дивиться телевізор.
Він розумний?
Він вміє читати.
А ще він знає, що прочитати книгу до кінця ще нічого не доказує.
Але заціни це.
Йому подобається архітектура.
Так само, як ти всім розповідаєш.
Так. Якщо його трошки скерувати,
Стівен Корен стане тим, ким я себе уявляв, але по-справжньому.
Це моя мрія, Джеррі.
А мені минулої ночі привиділось, що мене їв гамбургер.
Дякую, що запросили мене, м-ре Пітерман, я...
Я не так уявляла вашу квартиру.
Це лише місце, де можна поспати.
Добре, з якої частини життя ви бажаєте почати?
Закордонні інтриги? Екзотичні романи?
Елейн, це все вже висвітлювалось на сторінках каталогу, аж до нудоти.
Ні, я би хотів, аби ця книга була про моє щоденне життя.
Чорт забирай, вони знов змінили канали по кабельному,
і саме тоді, коли я нарешті запам'ятав.
-Що ж, м-ре Пітерман, ви хочете... -Два: Сі-Бі-Ес.
-...почати? -Три...
Я не знаю, що це.
Де, чорт забирай, перегляд каналів?
Маю вас попередити, м-ре Пітерман, не впевнена, що тут назбирається на книгу.
Я впевнений, ми щось вигадаємо.
Як щодо того, аби замовити нам пиріг?
Тобі подобається піццерія Лоренцо?
Знаєте, моєго друга ледве не побили у тій піцерії.
Банда «Ван Бюрен Бойс».
-Невже? -Так.
Його врятувало лише те,
що він випадково показав таємний знак їхньої банди.
Це доволі цікаво.
-Так. -Додамо це в книгу.
Але це трапилось не з вами.
То ми заплатимо вашому другу, і ця історія стане пітерманівською.
Не думаю, що це можливо.
Чорт забирай, знов забув купити стимулятор росту.
Думаю, у мене є купон на цю штуку.
Знаєте що? Може я краще поговорю зі своїм другом.
РЕСТОРАН
Це той самий одяг, у якому ти була вчора?
Ні, це геть новий. Подобається?
Насправді, так.
Хвилинку. Це та виделка, яка впала на підлогу?
Ти їси виделкою, яка лежала на підлозі?
Ні, Джеррі, офіціантка дала мені іншу.
Гадаю, все гаразд.
Щось не так, Джеррі?
Ні, все абсолютно так.
Ти неймовірна.
-Привіт, друзі. -Привіт.
Креймере, Джордже, це Елен.
Пані і панове, з радістю представляю вам
першого стипендіата Сьюзен Росс.
Це Стівен Корен.
Середній бал - тверда двійка.
Точно посередині кривої успішності.
Він не женеться вперед, але і не плентається позаду.
Джордже, для призначення цієї стипендії
передбачались більш високі вимоги.
Я впевнений, нам відомі недоліки та упередженість стандартних тестів.
Це не стандартні тести. Це його оцінки.
До того ж, Стівен Корен має найвищі прагнення.
Він хоче стати
архітектором.
Це правда?
Насправді, можливо, я міг би націлитись ще трохи вище.
Стівене, немає нічого вище за роботу архітектора.
Насправді, я би хотів стати містобудівником.
Нащо обмежувати себе будинком, коли я можу спроектувати ціле місто?
-Це гарна думка. -Ні, не гарна.
Хіба архітектори – не ті, кого відрахували зі школи мистецтв,
і хто малює на дошках з великими лінейками?
Це називається рейсшина.
Архітектором став самий тупий з нашої компанії друзів
після того, як вилетів з факультету стоматології.
-Вітаю, юначе. -Дякую.
Сьюзен би пишалась тим, що ви робите.
Дякую.
Вони використовують цей знак, бо Ван Бюрен,
наш восьмий президент, і людина, якою вони захоплюються.
Креймере, мій друже, це гарно скроєна історія.
Знаєте, якщо вам сподобалась ця, у мене є ще.
Що вас цікавить?
Романтика? Комедія? Пригоди?
Еротика?
Ні, Креймере, я не думаю...
Скільки би взяли за весь набір?
-За все моє життя? -Назви свою ціну, хлопче.
Півтори тисячі доларів.
-Я дам половину. -Домовились.
Креймере, мій друже, забирай Елейн у своє розпорядження.
Добре.
Що ж, я...
Я люблю працювати вечорами.
Міг би ти просто закінчити
-цю дурну історію про Боба Сакамано? -Я говорю по телефону з Бобом,
і в той самий момент розумію, що маю повернути ці штані.
Тому я пішов в магазин.
А що сталось з Бобом Сакамано?
Нічого. Його частина історії скінчилась.
Отже я чекаю метро. Воно не їде.
-Я вирішив піти пішки через тунель. -Це вже щось.
Не знаю, може я втратив лік часу,
-але наступне, що я пам'ятаю... -На тебе летить потяг?
Ні. Я підковзнувся та впав у багно,
зіпсувавши ті самі штані, які збирався повернути.
Я не розумію. На тобі...
На тобі були штані, які ти повертав?
Так, схоже на те.
А у чому ти збирався йти назад?
Елейн, ти мене слухаєш? Я туди навіть не потрапив.
-Гаразд. Наступна історія. -Достатньо для одного дня.
-Так, обміркуй це. -Обміркую.
До речі, я сьогодні влаштовую невелику вечірку
на честь незначного покращення моїх фінансів.
Дякую, у мене є плани.
Але, Елейн, ти маєш там бути і все записати.
То ти зустрічаєшся з кількома своїми ідіотськими друзями?
-Хочеш, аби я зробила нотатки? -Так, але приходь після дев'ятої.
Дай людям можливість розслабитись.
Ти позбавив його стипендії, бо він хоче стати містобудівником?
Він мене зрадив.
Цей хлопець був мені наче син.
Якщо існує людина, яку ти маєш змогу підтримати,
то це мають бути твої плоть та кров.
Як мій батько, як батько мого батька.
Можливо тобі не варто займатись філантропією.
Привіт, Елен. Так, я дзвонив в готель. Для наших вихідних все готово.
-Їдеш на вихідні з Елен? -Вермонт.
І ми можемо залишитись ще на кілька днів, якщо захочемо.
Чотири дні в чудовому готелі.
Не можу дочекатись. Бувай.
Що?
Що це?
-Ти хочеш почати? -Ні. Продовжуй.
Я маю зібратися з думками.
Джеррі, уся ця ситуація з Елен...
Зайшла занадто далеко.
-Що? -Джеррі, вона - невдаха.
-Звідки ви це взяли? Вона чудова. -Нащо ти це робиш, Джеррі?
Справа у твоїй кар'єрі? Все наладиться.
З моєю кар'єрою все гаразд.
Я досі за курси підготовки керівників від компанії «Блумінгдейл».
Ми не будем зараз це обговорювати.
Але йому варто розглянути цей варіант.
Авжеж, варто. Але зараз незручний момент.
-Усе це взаємопов’язано. -Гаразд, я перепрошую.
-Це все мене не цікавить. -Про що ти кажеш?
Ми неправі? Всі неправі, крім тебе.
Це як у «Сутінковій зоні», де хлопець просинається,
і він той самий, а всі інші змінились.
-Який саме? -Вони всі там були такі.
Чому ви позбавили мене стипендії, м-ре Костанца?
Ну, Стівене, я...
Це мої нові друзі, «Ван Бюрен Бойс».
Він так зневірився, що приєднався до нас.
Мило.
Поверніть мою стипендію, аби я міг стати містобудівником.
А як щодо архітектора, Стівене?
Містобудівник.
КАФЕ БАР «ПІ-ДЖИ»
-Чудова вечірка, Кей-мен. -Так, цілком згоден.
Елейн, скуштуй яловичину, Вона дійсно у власному соку.
Дійсно у власному соку.
Я це запишу.
-Так... -Креймер.
-Так. -Рамірес не чув історії про твої штані.
Гаразд.
Я говорю по телефону з Бобом Сакамано
-і раптом розумію, що я... -Креймере.
Тепер ти не можеш розповідати цю історію. Вона належить Пітерману.
-Ти про що? -Ти підписав відмову від авторських прав.
-І що? -Це він сів у багнюку, а не ти.
-Але я дійсно сів у багнюку. -Не сідав.
Ти ніколи не сідав у багнюку.
Я був увесь брудний.
-Цього ніколи не було, розумієш? -Ну ж бо.
-Гаразд, так. -Закінчуй історію.
Так. Штані, вони...
Вони мені підійшли, і я вирішив їх не повертати.
-Вже пізно. Ми краще підемо. -Гаразд.
Зібрались йти?
Ну...
Я не...
Креймере, у мене велика проблема з «Ван Бюрен Бойс».
Вони - міцні горішки.
Так. Я чув, ти зміг з ними знайти спільну мову. Що ти зробив?
Нічого, нічого.
Ні, у мене немає ніяких історій, якщо ти це маєш на увазі.
Що ці хлопці збираються зробити?
Гаразд, ти не чув цього від мене,
але «Ван Бюрен Бойс», ніколи не чіпають таких, як вони.
Ти маєш на увазі колишніх членів?
Ці історії Креймера непридатні для використання.
Деякі з них історіями не назвеш.
Дивись, це список речей у його квартирі.
Там є мій тостер?
Як я зможу перетворити це на книгу?
Обшліфуй їх, зміни їх. Ти ж письменниця.
Так.
Я - письменниця.
Зроби їх цікавими.
Цікавими.
Авжеж.
Людям подобаються цікаві тексти.
Ну, я маю їхати в аеропорт. Зустрічаю батьків.
-Що? Вони ж нещодавно були? -Так, викликав їх познайомити з Елен.
Я не знаю, що робити. Подивлюсь, яке у них складеться враження.
Може повечеряємо пізніше?
Навряд чи. Спробую вечором відправити батьків назад.
Привіт. Я розповідав тобі про свої мозолі?
Тобі сподобається ця історія.
Я розклав скибочки м'яса на дивані поруч з собою
але коли я поклав їх одну на одну, вони впали у ванночку для ніг.
Креймере, це огидно. Ми не бажаємо про це чути.
Чорт.
-Що? -Я купив кілька історій
про мозолі у Ньюмана. Але вони всі бридкі.
-Скільки ти заплатив за них? -Вісім баксів.
Схоже, мене обідрали як липку.
Ньюмане!
Що вам не сподобалось у першій главі?
Початок був непоганим.
Я повертаю штані.
Добре знайома проблема.
І рушаю тунелем метро.
Ось тут ця історія робить найбільш непривабливий поворот.
Ні. Тут вона стає цікавою.
Хіба ви не розумієте? На вас летить потяг,
ви пірнаєте у боковий тунель,
і зіштовхуєтесь з цілою бандою мешканців підземних тунелів метро.
Це таке кліше і так передбачувано. Це нецікаво читати.
Так, я знаю.
А якщо замість того, щоб ховатись від потягу, ви...
Ну, я не знаю. Ви підковзуєтесь, падаєте в багно і...
Забруднюєте ваші штані?
Ті самі штані, що я повертав.
Це ідеальна іронія. Елейн, таке цікаво читати.
Космо Креймер на четвертій лінії.
-Пітерман слухає. -М-ре Пітерман.
Ви маєте продати мої історії назад.
Хочеш дещо знати? Вони мені більше непотрібні.
Ні, м-ре Пітерман, чому б їх не притримати як довідковий матеріал?
Абсурд.
У мене є навдивовижу творчий розум міс Бенес, аби вигадати мої історії.
Забирай назад свої байки, волоцюга.
Ось так, Елейн. Йдіть та творіть.
До речі, коли дістанетесь до глави з моїми романтичними пригодами,
не соромтеся додати туди і себе.
Вітаю, «Ван Бюрен Бойс».
Отже, м-ре Костанца, ви повернули мою стипендію?
Хлопці, легше.
Ви ж не станете бити одного зі своїх.
Правда?
Тоді чому ти не показав нам знак?
Правильно.
Знак.
Це не знак.
Це був знак, коли я був в банді.
Гаразд. Якщо ти справді один з нас,
подивимось, як ти забереш гаманець у першого перехожого, що піде назустріч.
З задоволенням.
А після коледжу я отримала ступінь магістра у Сорбонні.
Сорбонна. Це ж у Парижі.
Джеррі, в тебе майже закінчився час паркування. Не вставай, у мене є сдача.
-То що ви думаєте? -Джеррі, вона неймовірна.
Я так і знав. Я не з'їхав з глузду.
Вона така мила.
І з непоганою фігуркою.
І розумна, як комп'ютер.
Яскрава індивідуальність. Але неважливо, що ми думаємо.
Тобі вона подобається?
Зараз я вже не такий впевнений.
Ну, вона в десять разів краще
тої жахливої Ембер, з якою ти зустрічався.
Так, Ембер. Цікаво, чи повернулась вона з Вегаса.
Гаразд, досить тягнути час.
Наступний, або тобі кінець.
Гаразд.
-Сайнфелди. -Привіт, Джордже.
Зробіть мені послугу. Дайте мені ваш гаманець.
-Я поверну пізніше. -Як твої батьки?
Намагаються обрати новий диван. Вам краще не знати.
Давай сюди гаманець,
або я випущу тобі кишки прямо тут на вулиці.
Що ти сказав?
Швидше, старий. Я - тварина.
Ти був дуже грубим. Пішли, Морті.
-Будь ласка, вони мене вб'ють. -Що?
Джордже Костанца, що с тобою таке?
Передавай вітання батькам.
Переклад субтитрів: Всеволод Іващенко