‫מי הנשיא האחרון שהיה לו זקן?‬ ‫-ניקסון.‬
‫לא, זקן עבות כזה.‬ ‫-היה לו זקן עבות.‬
‫לא, זקן ארוך ומלא,‬ ‫כמו בעטיפה של הטיפות נגד שיעול.‬
‫פולקמור.‬
‫מי?‬ ‫-ארטמיס נ' פולקמור.‬
‫המצאת את זה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫זה נשמע כמו שם של נשיא.‬ ‫-כן.‬
‫למה לנשיאים יש כאלה שמות נוראים?‬
‫וודרו, גרובר, מילרד.‬
‫התפקיד מושך את בעלי השמות הלא מוצלחים.‬
‫השאיפות שלהם מבוססות על חוסר ביטחון.‬
‫זה מקרה קלאסי של פיצוי-יתר.‬
‫יש לך הגבהה בנעליים?‬
‫מונית!‬
‫המציאו שעון שאתה יכול‬ ‫להזין אליו את הגיל שלך‬
‫ואת כל גורמי הסיכון,‬
‫והוא סופר לאחור את הזמן שנותר לך לחיות.‬
‫אז מתי הרגע הגדול? אתה על ערש דוויי,‬
‫דופקים לך על החזה, ואתה אומר,‬ ‫"עשר, תשע, שמונה...‬
‫אמרתי לכם שהדבר הזה עובד!"‬
‫קשה להאמין שזה דייט ראשון.‬ ‫-נכון. מה דעתך על קינוח?‬
‫אני מניחה שאני צריכה לקחת חתיכת עוגה.‬
‫למה?‬ ‫-היום יום ההולדת שלי.‬
‫מה? היום?‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫היא יצאה איתך לדייט ראשון ביום ההולדת שלה?‬
‫כן. והיא בחרה את התאריך.‬
‫האם מבחינה חברתית היא...‬
‫מגושמת?‬
‫לא, היא נהדרת.‬
‫היא מושכת ונעימה.‬ ‫-אולי היא החליטה‬
‫לחגוג את יום ההולדת שלה‬ ‫ביום שני אחרי סוף השבוע.‬
‫היא לא לינקולן.‬
‫היי.‬
‫מישהו רוצה לבוא לפיצה "לורנזו"?‬
‫אני מוותר.‬ ‫-באמת?‬
‫היי, ג'ורג', פיצה.‬
‫אני לא יכול. אני חייב ללכת לקרן.‬
‫אני מראיין תלמידי תיכון ל"מלגת סוזן רוס".‬
‫מטריד אותך לפעמים שהקרן הזאת...‬
‫לא.‬ ‫-עושה כל מה שאפשר...‬
‫לא.‬ ‫-כדי לחלק את הכסף הזה...‬
‫לא.‬ ‫-לכל אחד בעולם,‬
‫כל עוד הוא לא אתה?‬
‫אני בסדר גמור עם זה.‬
‫בסדר גמור, אמרתי.‬
‫ואז קיבלתי 740 במבחן המשווה באנגלית.‬
‫מהר, מה החיה האהובה עליך?‬
‫אני לא יודע... צפרדע?‬
‫צפרדע?‬
‫טוב, אני...‬ ‫-צפרדע זו לא התשובה הנכונה.‬
‫כתוב כאן שאת מנגנת בנבל.‬
‫תגידי לי, למה חייבים להטות אותו?‬
‫אי אפשר פשוט לבנות אותו בזווית?‬
‫זה יחסוך הרבה טרחה.‬
‫הנבל המודרני עבר‬ ‫תהליך התפתחות שארך אלפי שנים,‬
‫מאז ימי...‬ ‫-כן, אנחנו נודיע לך.‬
‫אני רואה שיש לך ממוצע 10.‬
‫זה מוצא חן בעיניך, מה?‬
‫ובכן, סטיבן,‬ ‫אני רואה שאתה נשיא מועדון השח.‬
‫אלופי המדינה.‬
‫מי שחקן השח האהוב עליך?‬
‫נסטרקוף?‬
‫כן...‬
‫נסטרקוף.‬
‫תזכיר לי מאיפה הוא?‬
‫אני לא יודע.‬
‫המצאתי את זה.‬
‫בחיים לא אקבל את המלגה הזו.‬
‫למה אתה מספר לי?‬
‫כמעט הצלחת לעבוד עליי.‬
‫כן, שב.‬
‫מה אתה רוצה להיות כשתגדל?‬
‫אני מספר לאנשים שהייתי רוצה להיות אדריכל.‬
‫סוף סוף מר פיטרמן נותן לי לכתוב באמת.‬
‫הוא סגר עסקה לכתיבת אוטוביוגרפיה,‬
‫ואני אהיה סופרת הצללים.‬
‫נהדר. כשהיא תצא,‬
‫אני אמצא מישהו שיהיה קורא-צללים.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-אז הייתי ב"לורנזו",‬
‫שמתי תוספות על הפיצה שלי,‬
‫שום, ומה לא...‬
‫ואז אני רואה בחור אחד,‬
‫שנותן לי מבט מפחיד.‬
‫אז החזרתי לו מבט עקום, אתם יודעים...‬
‫ואז שמתי לב שהוא לא לבד.‬
‫עמדתי מול כל כנופיית ון-ביורן.‬
‫ון-ביורן?‬ ‫-כן.‬
‫יש כנופיה שנקראת‬ ‫על שמו של הנשיא מרטין ון-ביורן?‬
‫כן, והם לא פחות מרושעים ממנו.‬
‫התקדמתי לכיוון הדלת ו...‬
‫הם חסמו אותי.‬
‫אז רצתי לשירותים, תפסתי את הידית...‬
‫תפוס.‬
‫ואז הם דחפו אותי עם הגב‬ ‫למפה המצוירת של איטליה,‬
‫ופתאום, הם פשוט הפסיקו.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫כי עדיין החזקתי את השום, ככה.‬
‫אני מראה רק שמונה אצבעות.‬
‫מה זה אומר?‬ ‫-זה הסימן הסודי שלהם.‬
‫ון-ביורן היה הנשיא השמיני.‬
‫הם חשבו שאני חבר כנופיה לשעבר.‬
‫איך היתה הפיצה?‬ ‫-יותר מדי שמן.‬
‫ג'רי, אתה יכול לחכות שנייה?‬ ‫אני רק בודקת הודעות.‬
‫היי, מריסה, קים.‬
‫אלן.‬ ‫-אני רוצה שתכירו את ג'רי.‬
‫שמענו עליך הרבה.‬
‫כל כך נחמד מצדך לצאת איתה.‬
‫כן, אין לך מושג כמה היא זקוקה לזה.‬
‫היא מתגברת על פרידה קשה?‬
‫לא.‬
‫להתראות.‬
‫בדקת הודעות?‬ ‫-כן. אף אחד לא התקשר.‬
‫הן התנהגו כאילו אני עושה צדקה‬ ‫בזה שאני יוצא איתה.‬
‫אז היא הלוזרית בחבורה.‬
‫בכל חבורה יש מישהו שכולם צוחקים עליו.‬
‫כמונו, עם איליין.‬
‫אין סיכוי שאלן היא הלוזרית בחבורה הזאת.‬
‫אתה מביט היטב, באדם האמיתי‬ ‫שמתחת לחזות החיצונית?‬
‫לא, אני שטחי עד כמה שאני מסוגל.‬
‫אז תמשיך איתה.‬ ‫-כן.‬
‫נראה לי שמצאתי מישהו למלגה.‬ ‫-כן?‬
‫ראיינתי כל מיני ילדים הישגיים‬ ‫מעצבנים כאלה,‬
‫ופתאום נכנס ילד אחד,‬ ‫סטיבן קורן, בחור רגיל.‬
‫אוהב ספורט, רואה טלוויזיה.‬
‫הוא חכם?‬ ‫-הוא יודע לקרוא.‬
‫והוא גם יודע שלסיים את כל הספר‬ ‫לא מוכיח שום דבר.‬
‫ותשמע את זה:‬
‫הוא מתעניין באדריכלות.‬
‫כמו שאתה מעמיד פנים.‬
‫כן, עם קצת הדרכה,‬
‫סטיבן קורן יהיה כל מה‬ ‫שאני טוען שאני, רק באמת.‬
‫זה החלום שלי, ג'רי.‬
‫לי היה חלום אתמול שהמבורגר אוכל אותי.‬
‫מר פיטרמן, תודה שהזמנת אותי. אני...‬
‫הדירה שלך היא לא מה שדמיינתי.‬
‫זה סתם מקום שאני בא אליו כדי להירגע.‬
‫ובכן, באיזה חלק מחייך תרצה להתחיל?‬
‫מזימות בין-לאומיות? רומנים אקזוטיים?‬
‫איליין, כיסינו את התחומים‬ ‫האלה בקטלוג, עד זרא.‬
‫לא, אני רוצה שהספר הזה‬ ‫יספר על חיי היום-יום שלי.‬
‫לעזאזל, שוב החליפו את התחנות של הכבלים,‬
‫עד שסוף סוף זכרתי אותן.‬
‫מר פיטרמן, אתה רוצה...‬ ‫-שתיים, סי-בי-אס...‬
‫שנתחיל?‬ ‫-שלוש...‬
‫אין לי מושג מה זה.‬
‫לאיפה נעלם הערוץ המפוצל?‬
‫אני חייבת לומר לך, מר פיטרמן,‬
‫אני לא בטוחה שיש בזה חומר לספר שלם.‬
‫אני בטוח שנמצא משהו.‬
‫מה דעתך שאני ואת נזמין לעצמנו פיצה?‬
‫את אוהבת את "לורנזו"?‬
‫אתה יודע, חבר שלי כמעט חטף‬ ‫שם מכות מכנופיית ון-ביורן.‬
‫מה את אומרת?‬ ‫-כן.‬
‫הוא ניצל רק מפני‬
‫שבטעות הוא הראה את הסימן הסודי שלהם.‬
‫זה מאוד מלהיב.‬ ‫-כן.‬
‫בואי נכניס את זה לספר.‬
‫אבל זה לא קרה לך.‬
‫אז נשלם לחבר שלך,‬ ‫וזה יהפוך לסיפור של פיטרמן.‬
‫לא, אני לא חושבת שזה אפשרי.‬
‫לעזאזל, שוב שכחתי לקנות מזון לצמחים.‬
‫בטח יש לי קופון בשביל זה.‬
‫יודע מה? אולי כדאי שאני אדבר עם החבר שלי.‬
‫אלה אותם בגדים שלבשת אתמול?‬
‫לא, הם חדשים לגמרי. מוצאים חן בעיניך?‬
‫האמת שכן.‬
‫רגע אחד, זה המזלג שנפל על הרצפה?‬
‫את משתמשת במזלג שנפל על הרצפה?‬
‫לא, ג'רי. המלצרית הביאה לי מזלג אחר.‬
‫אז כנראה זה בסדר.‬
‫משהו לא בסדר, ג'רי?‬ ‫-לא, שום דבר.‬
‫את נפלאה.‬
‫היי, חבר'ה.‬ ‫-היי.‬
‫קריימר, ג'ורג', זו אלן.‬
‫גבירותיי ורבותיי, אני שמח להכיר לכם‬
‫את הזוכה הראשון במלגת סוזן רוס.‬
‫זה...‬
‫סטיבן קורן.‬
‫יש לו ממוצע של 50.‬
‫בדיוק באמצע הסקאלה.‬
‫בלי להשוויץ, ובלי לפגר אחרי כולם.‬
‫ג'ורג', המלגה היתה אמורה להיות מוענקת‬
‫בעיקר על סמך הצטיינות בלימודים.‬
‫אני בטוח שכולנו מודעים למגרעות‬
‫שבשיטת המבחנים המשווים.‬
‫אלה לא מבחנים משווים, אלה הציונים שלו.‬
‫מלבד זאת, לסטיבן קורן‬ ‫יש שאיפות נעלות ביותר.‬
‫הוא רוצה להיות...‬
‫אדריכל.‬
‫באמת?‬
‫האמת שחשבתי אפילו לכוון קצת יותר גבוה.‬
‫סטיבן, אין דבר יותר גבוה מאדריכל.‬
‫נראה לי שהייתי רוצה להיות מתכנן ערים.‬
‫למה להגביל את עצמי לבניין אחד,‬ ‫כשאני יכול לתכנן עיר שלמה?‬
‫זו נקודה מעניינת.‬ ‫-לא נכון.‬
‫הרי אדריכל הוא בסך הכל צייר כושל,‬
‫עם שולחן אלכסוני וסרגל גדול, לא?‬
‫זה נקרא "סרגל טי".‬
‫אתה יודע, הבחור הכי טיפש‬ ‫באחווה שלי נעשה אדריכל,‬
‫אחרי שהוא נכשל בלימודי רפואת שיניים.‬
‫מזל טוב, בחור צעיר.‬
‫סוזן היתה מאוד גאה במעשיך.‬
‫תודה.‬
‫וזה הסימן שלהם כיוון שוון-ביורן,‬ ‫הנשיא השמיני,‬
‫היה האדם שהם העריצו יותר מכל.‬
‫קריימר, ידידי,‬ ‫זה היה סיפור שראוי להתכבד בו.‬
‫אם הוא מצא חן בעיניך, יש לי עוד.‬
‫מה אתה מחפש?‬
‫רומנטיקה? קומדיה? הרפתקאות?‬
‫ארוטיקה?‬
‫קריימר, לא נראה לי...‬
‫כמה אתה רוצה תמורת הכל?‬
‫הכל?‬ ‫-תנקוב מחיר.‬
‫1,500 דולר.‬
‫אני אתן לך חצי מזה.‬ ‫-עשינו עסק.‬
‫קריימר, ידידי, איליין תעמוד לשירותך.‬
‫בסדר.‬
‫ובכן, אני...‬
‫אני אוהב לעבוד בערבים.‬
‫אתה מוכן להמשיך כבר‬ ‫עם הסיפור הטיפשי על בוב סקמנו?‬
‫דיברתי בטלפון עם בוב, ופתאום נזכרתי,‬
‫שעליי להחזיר זוג מכנסיים לחנות,‬ ‫אז יצאתי לדרך.‬
‫מה קרה לבוב סקמנו?‬
‫שום דבר. חלקו בסיפור הסתיים.‬
‫אז חיכיתי לרכבת, והיא לא הגיעה,‬
‫והחלטתי ללכת ברגל דרך המנהרה.‬
‫זה כבר מעניין.‬
‫אני לא יודע אם איבדתי את תחושת הזמן,‬
‫אבל הדבר הבא שאני זוכר...‬ ‫-רכבת התקרבה אליך?‬
‫לא, החלקתי ונפלתי בבוץ,‬
‫והרסתי את אותו זוג מכנסיים שתכננתי להחזיר.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫לבשת את המכנסיים שרצית להחזיר?‬
‫מתברר שכן.‬
‫מה תכננת ללבוש בדרך חזרה?‬
‫איליין, את מקשיבה לי?‬
‫בכלל לא הגעתי לשם.‬
‫טוב, הסיפור הבא.‬ ‫-נראה לי שזה מספיק ליום אחד.‬
‫כן, תעבדי על זה.‬ ‫-אני אעבוד על זה.‬
‫תשמעי, אני מארח מפגש קטן הערב,‬
‫לרגל השגשוג הכלכלי שלי.‬
‫תודה, יש לי תוכניות.‬
‫איליין, את צריכה להיות שם, ולתעד את המפגש.‬
‫אתה נפגש עם כמה מהחברים האידיוטים שלך,‬
‫ואתה רוצה שאני אתעד?‬ ‫-כן, אבל תגיעי אחרי תשע,‬
‫שתהיה לאנשים הזדמנות להשתחרר קצת.‬
‫אז אתה מונע ממנו את המלגה,‬ ‫כי הוא רוצה להיות מתכנן ערים?‬
‫הוא בגד בי.‬
‫הילד הזה היה כמו הבן שלי,‬
‫ואם יש מישהו שעליו אתה‬ ‫אמור להיות מסוגל להשתלט,‬
‫זה עצמך ובשרך,‬
‫כמו אבי ואביו לפניו.‬
‫אולי פילנתרופיה זה לא התחום בשבילך.‬
‫הלו? היי, אלן. כן, התקשרתי למלון,‬
‫הכל מסודר לסוף השבוע.‬ ‫-אתה יוצא לסוף שבוע עם אלן?‬
‫ורמונט!‬
‫הם אמרו שנוכל להישאר עוד כמה ימים,‬ ‫אם נרצה.‬
‫ארבעה ימים, במלון יפהפה.‬
‫אני כבר לא יכול לחכות.‬
‫ביי-ביי.‬
‫מה?‬
‫מה זה?‬
‫אתה רוצה להתחיל?‬ ‫-לא, דבר אתה.‬
‫אני צריך לארגן את המחשבות.‬
‫ג'רי, כל הסיפור עם אלן כבר הרחיק לכת.‬
‫מה?‬ ‫-ג'רי, היא לוזרית.‬
‫מאיפה זה הגיע? היא נהדרת.‬
‫למה אתה עושה את זה, ג'רי?‬
‫זה בגלל הקריירה שלך? המצב עוד ישתפר.‬
‫אין שום בעיה עם הקריירה שלי.‬
‫אני עדיין בעד תוכנית הכשרת המנהלים‬ ‫של בלומינגדיילס.‬
‫אמרנו שלא נדבר על זה עכשיו.‬
‫הוא צריך לשקול את זה.‬ ‫-ברור שהוא צריך לשקול את זה,‬
‫אבל זה לא הזמן.‬ ‫-כל הבעיות האלה קשורות זו לזו.‬
‫טוב, מספיק.‬
‫אני לא קונה את כל זה.‬
‫אז מה אתה חושב? שאנחנו טועים?‬ ‫כולם טועים, חוץ ממך.‬
‫זה כמו הפרק ב"אזור הדמדומים",‬ ‫שהגיבור מתעורר,‬
‫והוא נשאר אותו הדבר, וכל השאר השתנו.‬
‫איזה פרק?‬ ‫-כולם היו כאלה.‬
‫למה לקחת לי את המלגה, מר קוסטנזה?‬
‫ובכן, סטיבן, אני...‬
‫אלה החברים החדשים שלי,‬
‫כנופיית ון-ביורן.‬
‫מרוב אכזבה, הוא נאלץ להצטרף אלינו.‬
‫נחמד.‬ ‫-אני רוצה את המלגה,‬
‫כדי שאוכל להיות מתכנן ערים.‬
‫מה לגבי אדריכל, סטיבן?‬
‫מתכנן ערים.‬
‫- קפה-בר -‬
‫יופי של מסיבה, קיי-מן.‬ ‫-זה בטוח.‬
‫איליין, תנסי את הבקר.‬ ‫זה רוטב או-ז'ו אמיתי!‬
‫אני ארשום לפניי.‬ ‫-היי, קריימר.‬
‫כן?‬ ‫-רמירז לא מכיר את סיפור המכנסיים.‬
‫אה, בסדר.‬
‫דיברתי עם בוב סקמנו בטלפון,‬
‫ופתאום הבנתי ש...‬ ‫-היי, קריימר,‬
‫אסור לך לספר את הסיפור הזה.‬
‫הוא שייך לפיטרמן.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-חתמת על החוזה.‬
‫כן.‬ ‫-הוא ישב בבוץ, לא אתה.‬
‫אבל כן ישבתי בבוץ.‬ ‫-לא ישבת.‬
‫אתה לא ישבת בבוץ.‬
‫אבל הייתי מלוכלך כולי.‬
‫זה לא קרה, אתה מבין?‬ ‫-קדימה.‬
‫היי, טוב, בסדר.‬ ‫-תסיים את הסיפור.‬
‫אה, כן. אז... המכנסיים, הם...‬
‫הם התאימו לי, אז החלטתי לא להחזיר אותם.‬
‫כבר מאוחר, כדאי שנזוז.‬
‫אתם הולכים עכשיו?‬
‫היי, רגע.‬
‫אני לא...‬
‫קריימר, הסתבכתי עם כנופיית ון-ביורן.‬
‫הם קשוחים.‬ ‫-שמעתי שהצלחת‬
‫להתיידד איתם. מה עשית?‬
‫שום דבר, שום דבר.‬
‫אין לי שום סיפורים בנושא, אם לזה אתה רומז.‬
‫אתה יודע מה הם יעשו לי?‬
‫טוב, לא שמעת את זה ממני,‬
‫אבל כנופיית ון-ביורן,‬ ‫הם לא מטרידים אנשים משלהם.‬
‫אתה מתכוון, חברים לשעבר?‬
‫אי אפשר להשתמש בסיפורים האלה של קריימר.‬
‫חלק מהם בכלל לא סיפורים.‬
‫תראה, זו רשימת חפצים שיש בדירה שלו.‬
‫הטוסטר אובן שלי מופיע שם?‬
‫איך אני אהפוך את זה לספר?‬
‫תעצבי אותם מחדש, תערכי אותם.‬ ‫את יודעת לכתוב.‬
‫כן.‬
‫אני יודעת לכתוב.‬
‫תהפכי אותם למעניינים.‬
‫מעניינים.‬
‫כמובן.‬
‫אנשים אוהבים כתיבה מעניינת.‬
‫אני נוסע לנמל התעופה לאסוף את ההורים שלי.‬
‫מה? הם היו פה לא מזמן, לא?‬
‫כן. הטסתי אותם לפה כדי שיפגשו את אלן.‬
‫אני לא יודע למי לפנות.‬
‫אני רוצה לדעת את דעתם עליה.‬ ‫-אולי כולנו נאכל יחד אחר כך?‬
‫לא נראה לי, אני מנסה‬ ‫להטיס אותם בחזרה עוד הלילה.‬
‫היי, סיפרתי לכם על היבלות שלי ברגליים?‬
‫אתם תמותו על הסיפור הזה.‬
‫הנחתי את נתחי הבשר שלי על הספה לידי,‬
‫אבל הם כל הזמן נפלו לתוך אמבט הרגליים שלי.‬
‫קריימר, זה נורא.‬
‫אנחנו לא רוצים לשמוע.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-מה?‬
‫קניתי כמה סיפורי יבלות מניומן,‬
‫אבל הם דפוקים.‬
‫כמה שילמת לו?‬ ‫-שמונה דולר.‬
‫נראה לי שעבדו עליי.‬
‫ניומן!‬
‫מה לא אהבת בפרק הראשון?‬
‫הוא התחיל נחמד.‬
‫אני מחזיר זוג מכנסיים.‬
‫בעיה שקל להזדהות איתה.‬
‫אני יוצא לדרכי במנהרת הרכבת.‬
‫וכאן הסיפור מקבל תפנית מאוד מטרידה.‬
‫לא, בדיוק פה זה מתחיל להיות מעניין.‬
‫הרכבת מתקרבת אליך,‬
‫אתה צולל לתוך מנהרה צדדית,‬
‫ואתה נתקל בלהקה שלמה‬ ‫של שוכני מנהרות תת-קרקעיות.‬
‫זה נראה מאוד קלישאתי ונדוש.‬
‫זו לא כתיבה מעניינת.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫אולי, במקום להתחמק מהרכבת, אתה...‬
‫לא יודעת... מחליק, נופל בבוץ...‬
‫והורס את המכנסיים שלך?‬
‫את אותם המכנסיים שתכננתי להחזיר.‬
‫זו אירוניה מושלמת.‬ ‫איליין, זו כתיבה מעניינת!‬
‫קוזמו קריימר בקו 4.‬
‫כאן פיטרמן.‬ ‫-מר פיטרסון,‬
‫אתה חייב למכור לי את הסיפורים בחזרה.‬
‫רוצה לדעת משהו? אני כבר לא זקוק להם.‬
‫לא, לא, מר פיטרמן, אולי נוכל להיעזר בהם.‬
‫שטויות.‬
‫מוחה היצירתי של בניס‬ ‫יטווה את הסיפורים שלי.‬
‫קח בחזרה את המעשיות שלך, בטלן.‬
‫אין בעיה!‬ ‫-בבקשה, איליין. גשי למלאכת היצירה.‬
‫ודרך אגב, כשתגיעי לפרק‬ ‫על הרפתקאותיי הרומנטיות,‬
‫אל תתביישי לשלב גם את עצמך בעלילות.‬
‫היי, כנופיית ון-ב'.‬
‫מר קוסטנזה, החזרת לי את המלגה?‬
‫בחורים, בחורים, לאט לאט.‬
‫אתם הרי לא רוצים להכות אחד משלכם.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫אז למה שלא תראה לנו את הסימן?‬
‫כן.‬
‫הסימן.‬
‫זה לא הסימן.‬
‫ככה זה היה כשאני הייתי בעניינים.‬
‫טוב,‬
‫אם אתה באמת אחד מאיתנו,‬
‫בוא נראה אותך לוקח את הארנק‬ ‫של האדם הבא שיעבור פה.‬
‫בשמחה.‬
‫ואחרי הקולג', קיבלתי תואר בסורבון.‬
‫בסורבון? זה בפריז.‬
‫ג'רי, הזמן במדחן עומד להיגמר.‬
‫אל תקום, יש לי כסף קטן.‬
‫אז מה דעתכם?‬ ‫-ג'רי, היא נהדרת.‬
‫ידעתי. אני לא משוגע.‬
‫היא כל כך מתוקה.‬
‫ואיזה גוף שיש לה.‬
‫וגם חכמה, כמו מחשב.‬
‫ואיזו אישיות. אבל לא משנה מה אנחנו חושבים.‬
‫אתה מחבב אותה?‬
‫עכשיו אני לא ממש בטוח.‬
‫היא פי 10 יותר טובה‬ ‫מהאמבר ההיא שהיית איתה.‬
‫כן, אמבר... מעניין אם היא חזרה מווגאס.‬
‫טוב, מספיק לבזבז זמן.‬
‫הבא שעובר פה, או שזה הסוף שלך.‬
‫טוב.‬
‫סיינפלדים.‬ ‫-היי, ג'ורג'.‬
‫תעשו לי טובה.‬
‫תן לי את הארנק, אני אחזיר לך אותו אחר כך.‬
‫מה שלום ההורים?‬
‫מנסים לבחור ספה חדשה.‬ ‫לא כדאי לכם להיכנס לזה.‬
‫תן לי את הארנק,‬ ‫או שאני אחתוך אותך פה ברחוב!‬
‫מה אמרת?‬
‫קדימה, זקן!‬
‫אני חיה.‬
‫אתה ממש גס רוח. בוא, מורטי.‬
‫בבקשה, הם ירביצו לי.‬ ‫-מה?‬
‫ג'ורג' קוסטנזה, מה קרה לך?‬
‫תמסור ד"ש להורים.‬