SUSAN BIDDLE ROSS 8. JUNI 1964 - 16. MAJ 1996
Det er en fantastisk gravsten.
De satte den op i formiddags.
Den er virkelig fantastisk.
Jerry?
George…
Vi vil lade dig i fred med hende.
-Du har sikkert nogle ting at sige. -Nej, det behøves ikke.
Det er ikke nødvendigt. Jerry…
Nej tak.
Og så, efter Allstar-pausen, fejede vi Orioles af banen!
Fire kampe, i Baltimore.
Så…
-Pinligt! -Jeg har intet imod kirkegårde.
Nu kan jeg se det gode ved golf. Det er skønt med veltrimmet natur.
Hvad sagde du egentlig til dem?
Hendes død sker i skyggen af nyt liv.
Hun er ikke død, hvis vi mindes hende.
-Hvad er det? -"Star Trek 2".
-"Khans vrede!" -Kramer og jeg så den i går aftes.
Spock dør, og de skyder ham ud i det der kæmpe brilleetui.
-Det var skrækkeligt, da Spock døde. -Ja.
Gravstenen er sat. Jeg har vist hende den sidste ære.
-Det er vel det. -Er det slut?
Jeg har sørget i tre lange måneder. Sommermåneder, tilmed!
Nu kan George være George igen.
-Skal vi ikke gå i biffen? -Jo! Det passer George fint.
-Jeg skal til karate. -George går i biffen!
Hvordan går karatekurset?
Det er en stræben efter harmoni.
-Men med slag og spark. -Karate sidder ikke her.
Det sidder her og her.
-Og her. -Jeg skal hente Elaine i lufthavnen.
-Har hun været væk? -Hun har været seks uger i Mexico!
Du tager fejl. Vi så fyrværkeriet forleden.
Det var den 4. juli.
Jeg smutter. Når jeg kommer hjem, vil jeg ikke se dig her, her eller her!
Det var utroligt! En seks ugers rejse gennem Mexico for Petermans penge.
Fik I nogen idéer til kataloget?
Havde det ikke været nok at se "Viva Zapata"?
-Du har ingen respekt for mit job. -Nej!
Hvad er der sket her? Hvordan har din forlovede det?
-Min hvad? -Jeannie, din forlovede.
Nå, dét. Du ved…
-Ud med sproget, Jerome. -Der er ikke så meget at fortælle.
For en måned siden spiste vi her, og pludselig sagde vi begge…
Jeg hader dig!
Vi ses.
Det var det første gensidige brud nogensinde.
Ingen skyld, ingen anger.
-Du har aldrig angret noget. -Nej, det går mig på.
Dine forældre blev vel kede af det. Du har ikke sagt det endnu, vel?
Jeg maste mig frem.
Der, under mig, lå Victoria-søens glitrende vande.
For guds skyld! Sig nu bare, hvad det er for et produkt!
En vaskeklud.
Ingen vaskeklude!
Mr. Peterman, jeg har en god idé til en hat.
Min nakke er spændt som en kæmpeabes knytnæve!
Den forener det gamle Mexico med lidt storby-frækhed.
Jeg kalder den storbysombreroen.
Ingen pærer.
-Mr. Peterman? -Ingen æbler.
Hvor er min ananas?
-Er alt i orden, mr. Peterman? -Ja, ja, fortsæt bare.
Det er forretningsfolk, som holder siesta.
Det er en storbysombrero… Mr. Peterman?
Jeg føler noget, jeg ikke har følt længe.
-Stolthed? -Nej, absolut frihed!
-Du er din egen herre nu. -Jeg vil være ude hele natten!
Jeg vil bide i et kæmpe stykke ost, som var det et æble!
Gode gud…
Det er Dolores. Mulva!
-Jerry! -Hej, Dolores.
George, du husker nok Dolores.
-Så du er blevet forlovet? -Ja, men det holdt ikke.
Det var en skam. Vi skulle tage og ses engang.
-Vi ses! -Farvel, Dolores.
-Jeg troede, Mulva hadede dig. -Også jeg.
Det er nok forlovelsen. Jeg har vist, at jeg kan tage skridtet fuldt ud.
-Fuldt ud? -Deres fuldt ud!
-Jeg lugter af ansvar. -Jeg var forlovet i et helt år.
-Du lugter endnu mere. -Jeg føler noget andet!
-Mr. Peterman på etteren. -Hvordan har De det?
Jeg er fuldstændig udbrændt!
Jeg er lige så gold som Månens overflade. Jeg kan ikke lave kataloget længere.
-Hvem skal så? -Hvorfor ikke du?
-Hvorfor mig? -Ja, hvorfor?
-De kan ikke bare fordufte. -Det har jeg allerede gjort.
-Jeg er i Burma! -Burma?
Nu hedder det Myanmar,
men det vil altid være Burma for mig. Held og lykke.
Du der på motorcyklen, sælg mig en af dine meloner.
-Hvor? -Burma.
Han vil have, at jeg tager over. Jeg kan ikke bestemme.
-Nej, i hvert fald ikke. -Jeg kan ikke udstede ordrer.
Jeg er ikke god nok til at lede kataloget.
Du er ikke god nok til at arbejde med det!
-Hvad er der los? -Peterman er skredet til Burma.
-Myanmar. -Lavprisapoteket?
Jeg kan ikke lede kataloget.
"Kan ikke"? Hvornår har du lært det udtryk?
Er jobbet for svært?
Har du ikke nok erfaring?
Er du ikke klog nok?
Hvor er din selvtillid?
Lad mig fortælle dig noget. Da jeg begyndte på karate…
Jeg fik ingen støtte. Ikke fra ham, ikke fra Newman!
Første gang jeg sparrede, var jeg dødsens ræd.
Mine ben var som nudler!
Så vendte jeg blikket indad og fandt mit katra.
Sjælen, ens væsen, som siger "jeg kan"!
Sammy Davis havde det.
Jeg lyttede til mit katra, og nu hersker jeg i dojoen.
Jeg er den bedste i klassen.
Jeg har set Peterman lede foretagendet.
Jeg ved, hvordan man gør. Et par bukser, en dum historie. Det kan jeg!
Følg dit katra, så kan du alt.
Smut så med dig!
-Hun klarer det fint. -Nej.
Luk op, Kramer!
Min mor venter i bilen.
-Har I timer samtidig? -Nej, vi går i samme klasse.
-Hvad mener du? -Han slog mig næsten!
-Slås du med børn? -Alle er på samme plan.
Han er ni år! Du kan knække nakken på ham.
Vi har en kørselsordning.
-Tak for juicen. -Kan vi købe is på vejen hjem?
Årh jo!
Okay.
-Tager du over? -Nemlig.
Giv mig fire idéer hver klokken seks. Nej, seks idéer klokken fire.
Kom så, afgang!
Er I klar? Indtag kampstilling.
Begynd!
Nummer et!
Døren er åben!
Mr. og mrs. Ross.
-Hej, George. -Kom indenfor.
Vi forsøgte at ringe, men der var optaget.
Sid ned. Tag noget ost.
-Vi ved, det har været en hård tid. -Ja, meget hård.
Også for os. Det er frygteligt for forældre at overleve sine børn.
Ja, jeg håber, at mine forældre dør længe før mig!
Derfor vil vi oprette en stiftelse til bevarelse af Susans minde.
Det er da vidunderligt!
-Vi vil naturligvis have dig med. -Ja…
-Hvordan? -Du skal sidde i bestyrelsen.
Fantastisk!
Men jeg har så meget at lave i Yankees…
Bare rolig, stiftelsen vil følge dit skema.
Aftener, weekends… I din fritid.
Jeg kan ikke tro mine egne ører.
Det kan du takke din ven Jerry for.
Han sagde: "Hun er ikke død, hvis hendes skygge…"
-Hvad var det? -Noget om en vej og et lys…
Hvad fanden ved jeg?
Dit forhold til Susan behøver ikke ophøre.
-Vil du ikke takke Jerry fra os? -Så snart jeg ser ham!
-Hejsa. -Hej.
-Går det godt? -Ja, jeg skal mødes med Mulva.
-"Khans vrede"… -Ja. Var den ikke god?
Var det noget med at finde vej i skyggen?
Nej. "Hun er ikke død, hvis vi mindes hende."
Rigtigt! Det er den replik,
som ødelagde mit liv.
Problemer?
De har dannet en stiftelse, og jeg skal sidde i bestyrelsen!
Jeg var fri. Mit liv var som en drøm!
Jeg havde bar overkrop og gnavede af et kæmpe stykke ost.
Jeg må sige, at det nager mig,
at du ser et stykke ost som ungkarlens paradis.
-Jeg er fanget igen. -På grund af "Khans vrede"?
Det er den bedste af de film.
Khan!
George?
Jeg hedder Wyck Thayer, formand for stiftelsen.
-Wink? -Wyck!
-Familien Ross har mange penge. -Jeg ved, at de har en del.
Mere end en del penge. Rigtig mange penge.
De ville have givet dig og Susan en anseelig sum efter brylluppet.
Så hvis Susan og jeg var blevet…
Hvis ikke kuverten havde været…
-Så ville vi…? -Ja.
-Og nu? -Nej.
Alt går til stiftelsen. Selv det hus her.
-Det hus her? -Det var jeres bryllupsgave.
-Og nu? -Nej.
Det tilfalder stiftelsen.
Susan betød meget for dig. Det kan ikke være nemt.
Stol på det!
-Hvem slog op? -Det var gensidigt.
Alle ved, at det ikke går sådan til. Sig det, som det er.
Det gør jeg.
Jeg troede, du var blevet moden, men det er du åbenbart ikke.
Jeg kan ikke modsige dig i det, men det er et faktum…
Mulva!
-Samtale fra Elaine Benes. -Sig, det er løgn!
Jerry!
Gæt, hvem der har gjort sit første J. Peterman-katalog færdigt?
-Hvordan ser det ud? -Det er så pragtfuldt.
Troede du på, at vi begge slog op?
Nej, den er der ingen, der køber. Du bør ikke prøve at sælge den.
-Jeg må lave noget research. -Jeg snakker lige!
Jeg har altid syntes, at Kramer var noget af et fjog,
men han troede på mig. Det gjorde du ikke.
Så han er ikke noget fjog. Det er dig, der er et fjog.
-Er jeg et fjog? -Ja, du er et vaskeægte fjog!
Kramer er til karate lige nu.
-Jeg tager nok hen og takker ham. -Det stod jeg lige og tænkte på.
-Hvad laver du? -Jeg hersker.
Du sagde ikke, du sloges med børn.
Det kommer ikke an på modstanderens størrelse, men hans vrede.
Er det herfra, du har alt det pladder om katra?
Nej, det kommer fra "Star Trek 3".
"Jagten på Spock."
Jerry synes, at "Khans vrede" er bedre, men…
Dit fjog!
Spørgsmål 8. Min forlovede har forladt mig for en anden mand.
Gør det mig mere, mindre eller lige sympatisk?
-Mere. -Mindre.
-Lige. -Er vi snart færdige?
-Du sagde, din mor mødte os her. -Hendes planer ændredes.
Hvad sker der? Timmy, Clara…
Sikke en træningsaften, hva'?
Nu slutter vi den af!
Far, lad være at spise noget, som du har fanget i bassinet.
Jeg må løbe.
Jeg skal ikke giftes, sig det videre til mor, hej.
Nå…
-Var du i dojoen? -Ja.
-Hvordan har selvtilliden det? -Væk.
Hvem er et fjog?
Og hvad så? Du fik kataloget ud. Hvor dårligt kan det være?
-Hvad er det? -Storbysombreroen.
-Jeg satte den på forsiden. -Ingen kigger på forsiden.
-Hvad er der sket med dig? -Jeg fik røvfuld.
Du skulle have set vreden i deres små øjne og deres små, hårde knytnæver.
Hvad er det?
Den nye forside på kataloget. Elaines valg, lad os lykønske hende.
Det hele er din skyld! Du sagde, jeg kunne lede firmaet.
Så tog jeg grueligt fejl!
Vi ses.
Vaya con Dios.
Jeg er nødt til at hvile mig.
-Skal du og George i byen senere? -Nej, han sidder i stiftelsen.
Du skulle tage at hjælpe ham. Han er enkemand.
Øjeblik!
Strandhuset, 20 hektar. South Hampton. Det er meget værd.
-Ville jeg have haft adgang til det? -Naturligvis.
Og nu? Nej…
Jeg laver research i caféen. Din historie er den bedste.
Enkemand-historien slår alt! Hvornår kan du slippe væk?
Wyck, er vi ved at være færdige?
Nej, langt fra!
Jeg kan ikke gå.
Der sidder to søde piger ved disken og spiser paneret ost. Ost, George!
Næste punkt: Susans dukkesamling.
Anslået værdi: 2,6 millioner.
Skal vi tage en dukke ad gangen?
Til minde om vores ven Marjorie Gross
Der var ikke noget usædvanligt. Hver eftermiddag i 24 år
har jeg lukket døren og taget mig en lur.
Så får jeg en storbysombrero af konen,
og pludselig står jeg på gaden!
Jeg kender det. Da jeg vågnede, sad min fyreseddel på hatteskyggen!
Dumme J. Pendleton.
Han hedder Peterman, J. Peterman.
Tænk, at en hat skulle ødelægge mit liv!
Tekster af: Rosa Reenberg