SUSAN BIDDLEOVÁ ROSSOVÁ 8. ČERVNA 1964 - 16. KVĚTNA 1996
To je krásný náhrobek.
Postavili ho dnes ráno.
No...
Je to prostě krásný náhrobek.
Jerry?
Georgi...
necháme vás s ní o samotě.
Cože?
Jistě bys rád něco řekl.
Ne, to není třeba.
Vážně. Jerry?
Děkuju, ne.
A pak hned po pauze před utkáním hvězd jsme roznesli Orioles.
Čtyři zápasy.
V Baltimoru.
Takže...
- To byl trapas. - Mně hřbitov nevadí.
Vlastně už chápu, proč lidi baví golf.
Je fajn být venku v hezky upraveném prostředí.
Cos tam říkal těm Rossovým?
Člověče, já nevím.
Že se její smrt odehrává ve stínu nového života.
Že vlastně není mrtvá, pokud si ji dokážeme pamatovat.
- Co je to? - Star Trek II.
Khanův hněv.
Jo. S Kramerem jsme se na to včera dívali.
Spock umírá. Zabalí ho do prostěradla
a vystřelí z útrob lodi v tom velkém pouzdru na sluneční brýle.
To bylo hrozné, když Spock zemřel.
Jo.
No nic... Náhrobek je hotový.
Uctil jsem památku.
- To je asi všechno. - Takže je po všem?
Truchlil jsem tři dlouhé měsíce. Letní měsíce.
V lednu dokáže truchlit každý.
Je čas, aby George byl zase Georgem.
Tak jo. Pak něco podnikneme.
- Co kino? - Jo!
„George“ a kino je to samé.
- Kino? - Jo, jdeš?
Ne, nemůžu. Mám bojová umění.
George jde do kina.
Jak jde karate?
Karate, Jerry, karate.
Je to celoživotní hledání rovnováhy a harmonie.
Ale s údery a kopy.
Jerry. Karate není tady...
je tady...
a tady...
Dobře. Musím na letiště pro Elaine.
Ona byla pryč?
Šest týdnů byla v Mexiku.
To se asi pleteš. Tuhle jsme byli na ohňostroji.
To bylo 4. července.
Já mizím. Až se vrátím, nechci tě vidět tady,
tady ani tady...
RESTAURACE
Bylo to neuvěřitelné.
Šest týdnů cestování po Mexiku, všechno za Petermanovy peníze.
Získala jsi nějaké dobré nápady pro katalog?
- Spousty. - Něco, co by tě nenapadlo,
kdyby sis vzala chipsy a podívala se na Viva Zapata?
Ty vůbec neuznáváš moji práci, co?
- Ne, neuznávám. - Ne.
Tak co nového v téhle díře?
Co tvoje snoubenka?
Moje co?
Jeannie? Tvoje snoubenka?
Jo. Tohle. No...
Tak jo. Vyklop to, Jerome.
Není moc co říkat.
Asi před měsícem jsme tu byli na obědě
a najednou jsme oba vyhrkli:
- Nenávidím tě. - Nenávidím tě.
- Měj se. - Měj se.
To jsem ještě nezažil. Byl to první
skutečně vzájemný rozchod v dějinách vztahů.
Žádné odmítání, vina ani výčitky.
Tys nikdy neměl výčitky.
Já vím. Z toho jsem špatný.
Vaše to určitě nepotěšilo.
- Tys jim to ještě neřekl, co? - Ne.
Tak jsem se prodral rákosím.
A pod sebou jsem spatřil mihotající se vody Viktoriina jezera.
Pro smilování boží.
Řekněte mi, co je to za výrobek.
Jde o žínku.
Žádné žínky.
Pane Petermane...
mám výborný nápad na klobouk.
Krk mám jako obrovskou opičí pěst.
Snoubí ducha starého Mexika s trochou velkoměstského
šmrncu.
Nazývám ho „městské sombrero“.
Ne. Žádné hrušky.
- Pane Petermane? - Žádná jablka.
Kde mám ananas?
Je vám dobře, pane Petermane?
Ano, pokračujte. Dál.
Takže byznysmeni si dávají siestu.
Je to městské sombrero.
Pane Petermane?
Jerry, cítím něco, co už jsem dlouho necítil.
- Pýchu? - Ne.
Nezávislost. Naprostou a totální nezávislost.
Teď jsi svým pánem.
- Chci jít na závody traktorů. - Běž.
- Budu vzhůru celou noc. - Kdo ti brání?
Chci si kousnout do hroudy sýra jako do jablka.
Jak myslíš.
- Ale ne. - Co je?
- To je Dolores. - Kdo?
Mulva.
- Jerry, ahoj. - Ahoj, Dolores.
Georgi, pamatuješ na Dolores.
- Dolores. - Ahoj.
Prý ses zasnoubil.
Ano, Dolores, zasnoubil. Ale nevyšlo to, Dolores.
To mě mrzí.
Měli bychom se někdy sejít.
- Tak zatím. - Zatím.
Měj se, Dolores.
Mulva tě přeci nenávidí.
To jsem si taky myslel.
Víš co?
To určitě to zasnoubení.
Ukázal jsem, že do toho umím praštit.
- Praštit? - Ne úplně.
Ale ony si to myslí. Čpím zodpovědností.
Byls zasnoubený chvilku.
- Já jsem byl rok. - Čpíš víc než já.
Cítím tu něco jiného, Jerry.
Elaine, pan Peterman na lince jedna.
Dobrý den, pane Petermane, jak se cítíte?
Elaine, budu upřímný. Jsem vyhořelý. Usmažený.
Mozek mám vyprahlý jako povrch Měsíce.
Už nemůžu vést ten katalog.
Cože? Kdo to udělá?
- A co vy? - Já?
- Proč já? - To je otázka.
Pane Petermane, nemůžete odejít.
Už se stalo, Elaine. Jsem v Barmě.
- V Barmě? - Znáte to spíš jako Myanmar.
Ale pro mě to vždycky bude Barma.
Hodně štěstí, Elaine.
Vy na té motorce, prodejte mi jeden meloun.
Pane Petermane?
- Kde? - V Barmě.
Není to teď Myanmar?
Jerry, mám vést katalog. To je šílené. Nemůžu šéfovat.
Ne, rozhodně ne.
- Nemůžu rozkazovat lidem. - Nebudou tě poslouchat.
Nejsem schopná vést katalog.
Ty nejsi schopná pracovat v katalogu.
Ahoj.
- Co je? - Peterman zdrhnul do Barmy.
A chce, abych vedla katalog.
- Kam? - Do Myanmaru.
To je ta diskontní lékárna?
Prostě mu to odmítnu. Nemůžu vést katalog.
„Nemůžeš?“
Odkdy máš tohle ve slovníku? Ta práce je příliš náročná?
Nemáš dostatečnou praxi?
Nejsi dost chytrá?
Kde máš sebevědomí?
Elaine... řeknu ti jeden příběh.
- Když jsem začal s karate... - Karate?
Jo, karate. Neměl jsem žádnou podporu.
Od něj, od Newmana, od nikoho.
Když jsem prvně nastoupil proti soupeři, byl jsem vyděšený.
Nohy jsem měl jako nudle.
Pak jsem se podíval do nitra a našel svou katru.
- „Katru?“ - Jo, svého ducha, jsoucno.
Své já, které říká: „Jo, dokážu to.“
To říkal Sammy Davis.
Tak jsem poslechl svoji katru a teď...
Dominuju v tělocvičně.
Jsem šampion skupiny.
Sledovala jsem, jak Peterman řídí firmu.
No jasně.
Vím, jak na to.
Kalhoty, pitomý příběh, obrovská marže. To dokážu.
Řiď se svojí katrou a dokážeš cokoliv.
- Teď už mazej. - Fajn.
Ta holka bude v pohodě.
Ne, nebude.
No tak, Kramere.
- Ahoj. - Pojď.
- Máma čeká v autě. - Dobře, Joey.
- Vy to máte ve stejný čas? - Ne, jsme ve stejné skupině.
Ve stejné skupině?
Málem mě porazil.
Kramere, ty bojuješ s dětmi?
Jsme na stejné úrovni dovednosti, Jerry.
Je mu devět let.
Nepotřebuješ karate. Stačí mu zakroutit krkem.
Čeká na mě auto.
Díky za džus, paní Z.
Můžeme se cestou domů stavit na zmrzlinu, mami?
- Já nevím... - Prosím.
- Prosím.
Prosím?
- Tak dobře. - Jo!
Ty přebíráš tu práci?
Přesně tak.
Od každého chci do šesti čtyři nové nápady.
Ne, šest nápadů do čtyř.
Tak jo. Jedeme. Do toho! Pohyb!
Jste připraveni na kumite?
- Ano, senseii. - Ano, senseii.
Bojový postoj.
Začněte.
Vítěz.
Je otevřeno.
- Rossovi. - Dobrý den, Georgi.
Pojďte dál.
Volali jsme, ale bylo obsazeno.
Jo. Jistě. Tady.
Posaďte se, prosím.
Sýr?
Vím, že poslední tři měsíce jste to měl těžké.
To ano, ano. Velmi těžké.
A my také.
Je hrozná tragédie, když rodiče přežijí své děti.
To souhlasím. Doufám, že naši to zabalí dřív než já.
Proto jsme se rozhodli založit nadaci k uchování památky Susan.
Tak... to je báječné.
A chceme, abyste byl nedílnou součástí.
Ano, nedíl...
Jak...? Jak nedílnou?
Abyste byl ve správní radě.
Výborně. Skvěle.
Božínku, to je prostě...
Moje povinnosti v Yankees...
Tím se netrapte, Georgi.
Nadace se přizpůsobí vašemu rozvrhu.
Večery, víkendy, kdykoliv budete mít volno.
To se mi snad zdá.
To by se nestalo, nebýt Jerryho inspiračních slov.
Řekl nám: „Ve skutečnosti nezemřela, pokud je její stín...“
- Jak to bylo, drahá? - Něco o cestě, ne?
A světle a...
Kdo sakra ví?
Ale důležité je, že váš vztah se Susan
nemusí skončit.
Poděkujete za nás Jerrymu?
Jakmile ho uvidím.
- Ahoj. - Ahoj.
Jaký máš den? Dobrý?
Vlastně jo. Za pár minut přijde Mulva.
Takže...
Khanův hněv.
Jo. Nebylo to nádherný?
Jak to bylo? Něco o...
nalezení cesty ve stínu?
Ne, je to: „Ve skutečnosti nezemřela, pokud si na ni uchováme vzpomínku.“
To je ono.
To je ta věta...
která mi zničila život.
Problém?
Rossovi založili nadaci, Jerry.
A já musím sedět ve správní radě.
Správní rada, podívejme na tebe.
Jo, podívejme. Byl jsem volný a čistý.
Prožíval jsem sen. Byl jsem do pasu nahý
a jedl hroudu sýra velikosti autobaterie.
Než budeme pokračovat, chci říct, jak je znepokojivé,
že ztotožňuješ pojídání kusu sýra s nějakým svobodným rájem.
Ty to nechápeš? Jsem zpátky.
- Kvůli Khanovu hněvu? - Jo.
To byla nejlepší část.
Khane!
Georgi?
Jsem Wyck Thayer, prezident nadace Susan Rossové.
Wink?
- Wyck. - Wyck.
Jak víte, Rossovi mají značně finančních prostředků.
Vím, že nějaké peníze mají.
Mají víc než nějaké peníze. Velkou spoustu peněz.
A plánovali dát značnou část svého jmění
vám a Susan po svatbě.
Takže kdybychom se se Susan...
Kdyby ty obálky ne...
- Pak bychom... - Ano.
- A teď? - Ne.
Všechno darovali nadaci.
- I tenhle dům. - Tenhle dům?
Ano, byl by to váš svatební dar.
- A teď? - Ne.
Ne.
Také darovaný.
Georgi, vím, co pro vás Susan znamenala.
- Nemůže to být snadné. - To tedy nemůže.
RESTAURACE
Tak kdo to odvolal?
To je právě ono. Bylo to vzájemné.
Ale no tak. Každý ví, že vzájemný rozchod neexistuje.
- Řekni mi pravdu. - Říkám.
Bylo to poprvé na světě.
Když jsem slyšela o tvém zasnoubení,
řekla jsem si, žes možná vyzrál, ale tady nic takového není.
O tom se nemůžu přít, ale zůstává fakt, že jsem byl naprosto...
Mulva.
- Haló? - Prosím, volá Elaine Benesová.
To nemůžu uvěřit.
- Jerry. - Ahoj.
Ahoj, hádej, kdo právě dokončil přípravu prvního vydání
katalogu J. Petermana.
- Jak to vypadá? - Je to pecka.
- Cože? - Říkám, že je to pecka.
Když jsem ti řekl, že jsme se rozešli vzájemně, věřilas mi?
Ne.
To je chabé. Nikdo ti to nespolkne a ty bys to neměl šířit.
Budu muset udělat průzkum.
Hele, poslyš. Já a mluvit?
Mezi námi dvěma...
Kramer mi vždycky přišel trochu jako trubka.
Ale on mi věřil.
Ty ne.
Takže já to vidím tak, že on není ta trubka.
Ty seš trubka.
- Já jsem trubka? - Jo.
Ty, Jerry, seš trubka.
Myslím, že Kramer má teď karate.
Možná tam zajdu a poděkuju mu osobně.
Jo, to jsem právě myslel.
KENPO KARATE
Kramere.
- Ahoj. - Co to děláš?
Dominuju.
Neříkals, že bojuješ s dětmi.
Nejde o výšku soupeře, Elaine.
Jde o zuřivost.
Tímhle jsi mě povzbudil?
Odtud máš tu pitomou „katru“?
Ne, to je ze Star Treku III.
Pátrání po Spockovi.
Pátrání po Spockovi?
Jo, já vím. Jerry ti řekne, že Khanův hněv
je lepší, ale pro mě...
Ty trubko.
RESTAURACE
Tak jo, otázka osmá:
Co když řeknu, že mě moje snoubenka nechala kvůli jinému?
Jsem tak víc sympatický, míň, nebo stejně?
Teď začneme tady.
Víc.
Míň.
- Stejně. - Už budeme končit?
Říkals, že máma bude čekat v uličce.
Trochu se jí změnily plány.
Co se děje?
Ahoj, Timmy, Claro.
To jsme si dnes hezky zacvičili.
Teď to dokončíme.
- Chyťte ho. - Mami!
Tati, nejedl bych nic, co chytíš v tom rybníku před domem.
Přišla Elaine. Musím končit.
Mimochodem... se nežením. Vyřiď to mámě. Ahoj.
Takže...
- Stavila ses v té tělocvičně? - Jo.
- Co tvoje sebevědomí? - Na bodu mrazu.
- Sebeúcta? - Pryč.
- Trubka? - Jo.
Dobrá. No a co?
Vydáš katalog. Co se tak může stát?
Co to je?
Městské sombrero.
Dala jsem ho na obálku.
Na obálku se nikdo nedívá.
Co se ti stalo?
Ztřiskali mě.
Měls vidět ten hněv v těch jejich očkách.
A ty pěstičky zlosti.
Co je to?
Nová obálka katalogu J. Petermana.
Vybrala to Elaine. Pogratulujme jí.
Za všechno můžeš ty.
Řekls mi, že můžu vést tu firmu.
Tak to jsem byl dost mimo.
Tak se mějte.
Jdu si lehnout. Jdete pak s Georgem ven?
Ne, ještě trčí v nadaci.
Měl bys mu jít pomoct.
Je to vdovec.
Vdovec? Moment.
Tak se podíváme. Dům na pláži, 19 hektarů. Southampton.
To by mělo hodit slušnou cenu.
Měl bych k tomu přístup?
- Jistě. Bylo by to vaše. - A teď?
Ne.
Vezmu to.
- Haló. - Ahoj, Georgie.
Dole v kavárně dělám průzkum. Tvůj příběh je ten pravý.
Můj příběh?
Jo, tvůj příběh vdovce předčil očekávání.
Kdy odtamtud vypadneš?
Promiňte, Wycku, už budeme hotovi?
Ne, to ani zdaleka.
Já nemůžu jít.
Jak to myslíš, že nemůžeš?
U pultu sedí dvě kočky a dávají si toast se sýrem.
Sýr, Georgi. Sýr.
Další položka je Susanina sbírka panen.
Odhadovaná cena je 2,6 milionu.
Co kdybychom to probrali pannu po panně?
NA PAMÁTKU NAŠÍ PŘÍTELKYNĚ MARJORIE GROSSOVÉ
Nebylo to nic neobvyklého.
Posledních 24 let každé odpoledne
jsem zavřel dveře své kanceláře a chvilku si schrupnul.
Nikdo nic nevěděl.
Ale pak mi manželka pořídila městské sombrero.
A než jsem se nadál, skončil jsem na dlažbě.
To znám.
Probudil jsem se a na krempě jsem měl výpověď.
Debilní J. Pendleton.
Je to „Peterman“.
J. Peterman.
Nečekal bych, že mi klobouk zničí život.
Překlad titulků: A. M. Kroulík Frimlová