1964. JÚNIUS 8. - 1996. MÁJUS 16.
Gyönyörű kő.
Ma állították fel.
Hát…
Gyönyörű kő.
Jerry?
George…
egyedül hagyunk vele.
Tessék?
Biztos szeretnél mondani neki valamit.
Nem, nem igazán.
Tényleg? Jerry?
Köszönöm, nem.
És a válogatott győzelme után egyszerűen elsöpörtük az Oriolest.
Négy meccs.
Baltimore-ban.
Szóval…
- Hű, de kínos volt! - A temető nem zavar.
Sőt már értem, miért népszerű a golf.
Jó a szabadban, egy parkosított területen.
Egyébként, mit mondtál Rosséknak?
Már nem is tudom.
Ezt: „Halála az új élet árnyékában történt.
Addig nem halott, amíg az emléke él.”
- Mi ez? - Star Trek II.
Khan haragja.
Pontosan. Kramer és én megnéztük tegnap.
Spock meghal. Törölközőbe csavarják,
és kilövik az űrhajóból egy óriási napszemüvegtokban.
Borzalmas volt Spock halála.
Aha.
Hát… felállították a követ.
Tiszteletemet tettem.
- Gondolom, ennyi. - Vége?
Három hosszú hónapon át sirattam. A nyári hónapokban.
Könnyű januárban gyászolni.
Ideje, hogy George újra George legyen.
Jó. Csináljunk később valamit!
- Mozi? - Igen!
Semmi sem „George”-abb mint a mozi.
- Mozi? - Velünk jössz?
Nem lehet. Harcművészetedzésem van.
George moziba megy!
Hogy megy a karate?
Karate, Jerry, karate.
Az egyensúly és harmónia keresése egy életen át.
Ütve-rúgva.
Jerry. A karate nem itt van…
hanem itt
és itt
és itt.
Na jó. Megyek, felveszem a reptérről Elaine-t.
Elment?
Hat hétig volt Mexikóban.
Tévedsz. Nemrég voltunk vele a tűzijátékon.
Az július 4-én volt.
Megyek. Mire visszajövök, nem akarlak látni itt,
itt vagy itt.
ÉTTEREM
Hihetetlen volt.
Hat hétig utazgattam Mexikóban Mr. Peterman pesóján.
És találtál jó ötletet a katalógushoz?
- Tonnányit. - Olyat is,
ami nem jutna eszedbe, ha megnéznéd a Viva Zapatát?
Nem tiszteled a munkámat, mi?
- Nem. - Nem.
És mi történt ezen a szemétdombon?
Hogy van a menyasszonyod?
A mim?
Jeannie? A menyasszonyod?
Ó, ő! Hát…
Na jó, ki vele, Jerome!
Nincs mit mesélni.
Úgy egy hónapja itt ebédeltünk,
és hirtelen mindketten felkiáltottunk:
- Gyűlöllek! - Gyűlöllek!
- Viszlát! - Viszlát!
Példátlan dolog volt. Ez volt az első
valóban kölcsönös szakítás a kapcsolatok történetében.
Nincs elutasítás, bűntudat, lelkifurdalás.
Sosem volt lelkifurdalásod.
Tudom. Van némi bűntudatom emiatt.
A szüleid szomorúak lehettek.
- Még nem mondtad meg, mi? - Nem.
Szóval átvágtam magam a bozóton.
Alattam a Victoria-tó csillámló hullámai.
Ó, az isten szerelmére!
Mi a termék?
Mosórongy.
Nem kell mosórongy!
Mr. Peterman…
Kiváló ötletem van egy kalapra.
Jaj, a nyakam egy kolosszális majomököl.
A régi Mexikót ötvözi egy kis nagyvárosi…
lendülettel.
A neve: „városi sombrero”.
Nem. Nem kell körte.
- Mr. Peterman? - Nem kell alma.
Hol az ananászom?
Jól van, Mr. Peterman?
Igen, igen. Folytassa…
Tudja, az üzletemberek sziesztáznak.
Ez a városi sombrero.
Mr. Peterman?
Jerry, olyasmit érzek, amit már régen nem.
- Büszkeséget? - Nem.
Függetlenséget. Teljes, totális függetlenséget.
A magad ura vagy.
- Traktorhúzó versenyre akarok menni. - Rajta!
- Fenn akarok maradni reggelig. - Ki tart vissza?
Bele akarok harapni egy nagy sajtba, mintha alma lenne.
Ahogy akarod.
- Te jó isten! - Mi az?
- Dolores. - Ki?
Mulva.
- Szia, Jerry! - Szia, Dolores!
George, emlékszel Doloresre.
- Dolores! - Helló!
Hallom, jegyben jártál.
Igen, Dolores. De nem jött össze, Dolores.
Ó, sajnálom!
Jöjjünk össze valamikor!
- Viszlát! - Viszlát!
Viszlát, Dolores!
Azt hittem, Mulva gyűlöl.
Én is.
Tudod, mit?
Fogadok, az eljegyzés tette.
Megmutattam, hogy végig tudom csinálni.
- Végig? - Nem olyan értelemben.
Ahogy a csajok értik. Megcsapta a felelősségteljesség bűze.
Egy percig voltál eljegyezve.
- Én egy évig. - Büdösebb vagy, mint én.
Valami mást érzek, Jerry.
Elaine, Mr. Peterman az egyes vonalon.
Halló, Mr. Peterman, hogy érzi magát?
Elaine, hogy őszinte legyek, elegem volt. Kiégtem.
Az agyam meddő, mint a Hold felszíne.
Nem tudom tovább vinni a katalógust.
Tessék? Akkor ki csinálja?
- Miért ne maga? - Én?
- Miért én? - Valóban, miért?
Mr. Peterman, nem mehet el!
Már elmentem. Burmában vagyok.
- Burmában? - Valószínűleg Mianmarként ismeri.
De nekem mindig Burma marad.
Bonne chance, Elaine!
Hé, motorbiciklis! Megveszem az egyik dinnyédet!
Mr. Peterman?
- Hová? - Burmába.
Az már Mianmar, nem?
Azt akarja, én vezessem a katalógust. Ez őrület. Nem lehetek én a főnök.
Az biztos.
- Nem tudok másokat irányítani. - Senki sem hallgatna rád.
Nincs képesítésem a katalógus összeállítására.
Nincs képesítésed, hogy a katalóguson dolgozz.
Cső!
- Mi a baj? - Peterman Burmába menekült.
És azt akarja, vezessem a katalógust.
- Hová? - Mianmarba.
Az egy diszkontpatika?
Nemet fogok mondani. Nem vezethetem a katalógust, nem megy.
„Nem megy”?
Mikor került ez a szó a szótáradba? Nehéz a munka?
Nincs elég tapasztalatod?
Nem vagy elég okos?
Hol az önbizalmad?
Elaine… elmondok egy történetet.
- Amikor elkezdtem karatézni… - Karatézni?
Igen, karatézni. Senki sem támogatott.
Se ő, se Newman, senki.
Amikor először láttam ellenfelet, megrémültem.
A lábaim, mint a nudlik.
Aztán magamba tekintettem, és megtaláltam a katrámat.
- „Katra”? - Igen. A lelked, a lényeged.
Az, ami azt mondja: „Igen, menni fog!”
Sammy Davisnek volt.
Szóval hallgattam a katrámra, és most…
uralom a dódzsót.
Osztálybajnok vagyok.
Végül is figyeltem, ahogy Peterman vezette a vállalatot.
Na látod?
Tudom, hogy kell csinálni.
Egy nadrág, egy hülye történet, óriási felár. Az megy nekem is.
Ha hallgatsz a katrádra, semmi sem lehetetlen.
- Kifelé! - Oké.
Menni fog a kölyöknek.
Nem fog.
Gyerünk, Kramer!
- Szia! - Gyere már!
- Anya az autóban vár. - Oké, Joey!
- Egyszerre van edzésetek? - Nem, együtt edzünk.
Egy csoportban?
Majdnem megvert.
Kramer, gyerekekkel harcolsz?
Azonos képzési szinten vagyunk.
Ő kilencéves.
Minek a karate? Csak tekerd ki a nyakát!
Vár az autó.
Kösz a gyümölcslét, Mrs. Z.
Anya! Hazafelé megállhatunk egy fagyira?
- Nem tudom… - Légyszi!
- Légyszi!
Légyszi!
- Na jó. - Hurrá!
Tied az állás?
Eltaláltátok.
Négy ötletet akarok mindenkitől hatra!
Nem, inkább hat ötletet négyre!
És most mozgás! Gyerünk!
Készen álltok a kumitére?
- Igen, szenszei. - Igen.
Harci állás!
Rajta!
Nyertes.
Nyitva!
- Rossék! - Szia, George!
Fáradjatok be!
Próbáltunk hívni, de foglalt volt.
Ó, igen, persze. Tessék.
Foglaljatok helyet!
Ott van sajt.
Tudjuk, hogy az elmúlt három hónap nehéz volt.
Ó, igen. Nagyon, nagyon nehéz.
Nekünk is az volt.
Borzalmas tragédia, amikor a szülők túlélik a gyermeküket.
Egyetértek. Remélem, a szüleim jóval előttem meghalnak.
Ezért alapítványt létesítettünk Susan emlékének a megőrzésére.
Ó… ez csodálatos.
És természetesen te is szerves része leszel.
Igen, szer…
Mennyire… szerves?
Az igazgatótanácsban leszel.
Óriási!
Ó, istenem, csak most…
A munkám a Yankeesnél…
Ne aggódj, George!
Az alapítvány igazodik a te időbeosztásodhoz.
Esték, hétvégék, amikor ráérsz.
Ez hihetetlen.
Nem történt volna meg Jerry barátod inspiráló szavai nélkül.
Azt mondta: „Addig nem halott, amíg az árnyéka…”
- Hogy is volt, édes? - Valami az útról, nem?
Meg a fényről és a…
Ördög tudja.
De a lényeg, hogy a kapcsolatod Susannel
nem ér véget.
Köszönd meg Jerrynek a nevünkben, jó?
Az első dolgom lesz.
- Szia! - Szia!
Milyen napod van? Jó?
Egész jó. Mulvával találkozom itt pár perc múlva.
Szóval…
Khan haragja.
Aha. Szép volt, mi?
Hogy is volt? Valami
az útról az árnyékban?
Nem. „Addig nem halott, amíg az emléke él.”
Ez az.
Ez a mondat az,
ami tönkretette az életemet.
Probléma?
Rossék létesítettek egy alapítványt.
És az igazgatóságban kell ülnöm.
Igazgatóság! Nézd, mire vitted!
Igen, nézd! Szabad voltam!
Megvalósult az álmom. Félmeztelenül üldögéltem,
és akkora sajtot ettem, mint egy akkumulátor.
Mielőtt folytatjuk, hadd mutassak rá, milyen undorító,
hogy a sajtzabálást egyfajta agglegény-paradicsommal azonosítod.
Nem érted? Visszahúztak!
- A Khan haragja miatt? - Igen!
Az volt a legjobb a sorozatban.
Khan!
George?
Whyck Thayer vagyok, a Susan Ross Alapítvány elnöke.
Wink?
- Wyck. - Wyck.
Mint tudja, Rossék jókora vagyonnal rendelkeznek.
Tudtam, hogy van némi pénzük.
A „némi”-nél azért több. Sok-sok pénzük van.
És úgy tervezték, hogy vagyonuk jó részét
önnek és Susannek adják az esküvő után.
Tehát, ha Susan és én…
Ha a borítékok nem…
- Akkor mi… - Igen.
- És most? - Nem.
Minden az alapítványra szállt.
- Ez a ház is. - Ez a ház?
Ez lett volna az esküvői ajándék.
- És most? - Nem.
Nem.
Az alapítványé.
George, tudom, mennyit jelentett önnek Susan.
- Nem lehet könnyű. - Tényleg nem.
ÉTTEREM
Melyiketek szakított?
Ez az érdekes. Kölcsönös volt.
Ugyan! Mindenki tudja, hogy nem létezik kölcsönös szakítás.
- Mondd meg az igazat! - Azt mondom.
Ez volt az első a világon.
Amikor hallottam az eljegyzésedről,
azt hittem, megkomolyodtál, de erről nyilván szó sincs.
Ezzel nem vitázom, de ez akkor is teljesen…
Mulva!
- Halló? - Kérem, tartsa Elaine Benes számára.
Na, ne szórakozzunk!
- Jerry! - Szia!
Mit gondolsz, ki állította össze élete első
J. Peterman katalógusát?
- Milyen? - Mint az álom.
- Hogyan? - Mondom, mint az álom.
Mondd, amikor azt mondtam, a szakításom kölcsönös volt, elhitted?
Nem, nem.
Gyönge. Senki nem hiszi el, ne is próbáld beadni.
Egy kis kutatásra van szükség.
Hé! Én beszélek.
Tudod, köztünk szólva…
mindig azt gondoltam, hogy Kramer egy barom.
De ő hitt bennem.
Te nem.
Szóval, úgy látszik, mégsem ő a barom.
Hanem te.
- Ó, én vagyok a barom? - Igen.
Jerry, te vagy a barom.
Most jut eszembe, Kramer éppen karatézik.
Talán odamegyek, és személyesen köszönöm meg neki.
Én is erre gondoltam.
Kramer!
- Szia! - Mit csinálsz?
Dominálok.
Te gyerekekkel harcolsz!
Nem az ellenfél mérete számít, Elaine.
Hanem a vadsága.
Ebből építetted fel az önbizalmamat?
Innen vetted a hülye „katra” cuccot?
Nem, az a Star Trek III-ból van.
Spock nyomában.
Spock nyomában?
Igen. Tudom, Jerry azt mondja majd, hogy a Khan haragja
jobb film, de számomra…
Te barom!
ÉTTEREM
Oké, nyolcas kérdés:
Mi van, ha a menyasszonyom elhagyott egy másik férfiért?
Attól jobban, kevésbé, vagy ugyanoly mértékben szimpatizáltok?
Most innen kezdjük.
Jobban.
Kevésbé.
- Azonos mértékben. - Befejezhetjük már?
Azt mondtad, anyád a sikátorban vár.
Kissé változott a terv.
Mi folyik itt?
Hé, Timmy, Clara!
Jó kis edzés volt ma este.
És most befejezzük.
- Kapjátok el! - Mama!
Apa, nem ennék meg semmit, amit a ház előtti pocsolyában fogtál.
Itt van Elaine. Mennem kell.
Egyébként… Nincs esküvő. Mondd meg anyának! Szia!
Szóval…
- Elmentél a dódzsóba? - Aha.
- Hogy áll az önbizalmad? - Sehogy.
- Önbecsülés? - Elpárolgott.
- Barom? - Én!
Jól van, mit izgulsz?
Kiadtad a katalógust. Mégis milyen rossz lehet?
Mi ez?
A városi sombrero.
A címlapra tettem.
Senki nem nézi a címlapot…
Mi történt veled?
Elagyabugyáltak.
Láttad volna a haragot a kis szemeikben.
Az apró kis dühös öklöket…
Mi az?
A J. Peterman katalógus új címlapja.
Elaine választása. Gratulálj neki!
Miattad történt!
Te mondtad, irányítsam a vállalatot.
Orbitális tévedés volt.
Na, megyek.
Le kell feküdnöm. Mentek valahová George-dzsal később?
Nem, az alapítványnál ragadt.
Menj le, és segíts neki!
Özvegy a csávó!
Özvegy? Egy pillanat.
Lássuk csak! Tengerparti nyaraló, 20 hektár, Southamptonben.
Azért jó pénzt kapunk.
Nyaralhattam volna ott?
- Persze. Az öné lett volna. - És most?
Nem.
Értem.
- Halló? - Szia, Georgie!
Újabb közvélemény-kutatás a kávéházban. A te sztorid nyert!
Az én sztorim?
Az özvegy sztori kirobbanó siker.
Mikor szabadulsz el?
Elnézést, Mr. Wyck, ugye már majdnem végeztünk?
Nem, közel sem!
Nem mehetek.
Mi az, hogy nem jöhetsz?
Két helyes csaj a pultnál sajtos melegszendvicset eszik.
Sajt, George, sajt!
Oké, a következő: Susan babakollekciója.
Becsült érték: 2,6 millió.
Menjünk rajta végig babáról babára?
BARÁTUNK, MARJORIE GROSS EMLÉKÉRE
Nem volt benne semmi szokatlan.
Huszonnégy éve minden délután
bezártam az iroda ajtaját, és szundítottam egyet.
Senki nem vette észre.
De aztán a feleségem vett nekem egy városi sombrerót.
Úgy kirúgtak, mint a sicc!
Én is megpróbáltam.
Mire felébredtem, a karimára volt tűzve a felmentésem.
Hülye J. Pendleton!
„Peterman.”
J. Peterman.
Sosem hittem, hogy egy kalap teszi tönkre az életemet.
A feliratot fordította: Hules Endre