SUSAN BIDDLE ROSS 8,6.1964 - 16,5.1996
Tuo on suurenmoinen hautakivi.
Se pystytettiin tänä aamuna.
Se on suurenmoinen hautakivi. Jerry.
George. Jätämme sinut kahden Susanin kanssa.
Mitä? -Haluat varmasti sanoa jotakin.
Ei minun tarvitse.
Ihan totta. Jerry.
Ei, kiitos.
Tähdistöottelun takia pidetyn tauon jälkeen -
me pieksimme Oriolesin.
Neljässä matsissa. Baltimoressa.
No niin.
Olipa se kiusallista. -Hautausmaa on ihan OK.
Tajuan, miksi golfista pidetään. On kivaa olla hyvin hoidetulla alueella.
Mitä sanoit Rosseille? -En minä tiedä.
"Hänen kuolemansa tapahtuu uuden elämän varjossa.
Hän ei ole kuollut, jos osaamme muistella häntä."
Mistä tuo on? -Star Trek II:sta.
Khanin vihasta! -Katsoin sen eilen Kramerin kanssa.
Kuollut Spock kääritään pyyhkeeseen -
ja ammutaan ulos aluksen sisuksista aurinkolasikotelossa.
Spockin kuolema oli hitonmoinen juttu.
Niin.
Oli miten oli, kivi on pystytetty. Kävin jättämässä hyvästit.
Se oli sitten siinä. -Onko se nyt ohi?
Olen surrut kolme kuukautta ja vielä kesällä.
Tammikuussa nyt suree kuka tahansa.
Georgen on aika alkaa taas olla George.
Mennäänkö vaikka leffaan? -Joo! Leffa on ihan Georgen juttuja.
Leffako? -Niin. Tuletko?
En voi. Menen taistelulajikurssille. -George menee leffaan.
Miten karatekurssi sujuu? -Se lausutaan "karate".
Se on elinikäistä sopusoinnun tavoittelua.
Mutta lyöden ja potkien. -Karate ei ole täällä.
Se on täällä ja täällä. Ja täällä.
Haen Elainen lentokentältä. -Onko hän ollut matkoilla?
Hän on ollut kuusi viikkoa Meksikossa.
Nyt erehdyt. Kävimme vasta katsomassa ilotulitusta.
Se oli 4. heinäkuuta.
Kun palaan, en halua nähdä sinua täällä, täällä enkä täällä.
Se oli uskomatonta.
Reissasin kuusi viikkoa Meksikossa Petermanin pesoilla.
Saitko ideoita kuvastoon? -Kasapäin.
Etkö olisi keksinyt niitä syöden maissilastuja ja katsoen Viva Zapataa?
Et kunnioita työtäni yhtään. -En niin.
Mitä tässä murjussa on tapahtunut?
Mitä morsiamellesi kuuluu? -Kenelle?
Morsiamellesi Jeannielle.
Niin, se. Tuota…
Kakaise ulos vain, Jerome. -Siinä ei ole paljon kertomista.
Söimme kuukausi sitten täällä. Yhtäkkiä me molemmat tokaisimme:
Vihaan sinua.
Nähdään. -Nähdään.
Se oli suhteiden historian ensimmäinen todella molemminpuolinen ero.
Ei torjuntaa, ei syyllisyyttä, ei katumusta.
Et ole ikinä katunut. -Tiedän. Se harmittaa minua.
Vanhempasi varmaan järkyttyivät.
Et ole vielä kertonut heille. -En.
Tunkeuduin tiheikön läpi.
Alapuolellani kimmelsivät Victoriajärven vedet.
Voi herran tähden. Kerro, mikä se tuote on.
Se on pesulappu. -Ei pesulappuja!
Herra Peterman, sain tosi hyvän hattuidean.
Niskani on kuin jättimäinen apinan nyrkki.
Siinä yhdistyvät vanhan Meksikon henki -
ja ripaus suurkaupungin hohtoa.
Sen nimi on kaupunkisombrero.
Ei, ei päärynöitä.
Herra Peterman. -Ei omenoita.
Missä ananakseni on?
Oletteko kunnossa? -Olen. Jatka.
Liikemiehet viettävät siestaa.
Se on kaupunkisombrero. Herra Peterman.
Tunnen jotain, mitä en ole tuntenut aikoihin.
Ylpeyttäkö? -En.
Autonomiaa, täydellistä autonomiaa. -Olet nyt oman itsesi herra.
Haluan traktorikisoihin. -Mene.
Olen koko yön ulkona. -Kuka estää?
Haluan haukata isoa juustokimpaletta kuin omenaa.
Ihan miten vain.
Voi luoja. -Mitä?
Tuo on Dolores. Mulva.
Hei, Jerry. -Hei, Dolores.
Muistathan Doloresin? -Hei.
Kuulin, että menit kihloihin. -Niin menin. Siitä ei tullut mitään.
Sehän on harmi. Meidän pitäisi joskus tavata.
Nähdään. -Hei sitten, Dolores.
Luulin, että Mulva inhoaa sinua. -Niin minäkin.
Arvaa, mitä? Tämä johtuu takuulla kihlauksesta.
Näytin, että menen loppuun asti.
Loppuun astiko? -Ei meidän, vaan heidän loppuunsa.
Minusta haiskahtaa vastuullisuus.
Minä olin vuoden kihloissa. -Haiskahdat vielä pahemmin kuin minä.
Nyt tuntuu jotain muutakin.
Herra Peterman on ykköslinjalla.
Haloo, herra Peterman. Miten voitte?
Sanon ihan suoraan, että olen palanut loppuun.
Mieleni on yhtä autio kuin Kuun pinta.
En enää voi johtaa kuvastofirmaa. -Mitä? Kuka sen tekee?
Vaikka sinä. -Minäkö?
Miksi minä? -Miksi tosiaan?
Ette te voi lähteä. -Olen jo lähtenyt. Olen Burmassa.
Burmassako? -Tunnet sen luultavasti Myanmarina.
Minulle se on aina Burma.
Onnea matkaan, Elaine.
Hei, moottoripyöräilijä! Myy minulle meloni.
Herra Peterman.
Missä? -Burmassa.
Eikö se ole nyt Myanmar? -Hän haluaa minut kuvaston johtoon.
Se on hullua. En voi kantaa vastuuta. -Et tosiaan.
En voi komentaa ihmisiä. -Kukaan ei usko.
En ole pätevä johtamaan kuvastofirmaa.
Et ole pätevä olemaan töissä kuvastofirmassa.
Hei. Mikä on vialla?
Peterman karkasi Burmaan ja haluaa minun johtavan kuvastofirmaa.
Minne? -Myanmariin.
Onko se se halpa-apteekki?
Kieltäydyn siitä. En voi johtaa kuvaston tekoa.
Hetkinen, et voi vai?
Milloin tuo on tullut sanavarastoosi? Onko työ liian vaikea?
Eikö sinulla ole tarpeeksi kokemusta?
Etkö ole tarpeeksi fiksu?
Missä itseluottamuksesi on?
Minäpä kerron sinulle tarinan.
Kun aloin opetella karatea… -Karateako?
Kukaan ei tukenut minua.
Ei hän, ei Newman eikä kukaan.
Pelkäsin, kun sparrasin ensi kertaa vastustajan kanssa.
Jalkani olivat kuin nuudelit.
Katsoin sisälleni ja löysin katrani.
Katranko? -Niin, oman olemukseni.
Se on se osa minusta, joka sanoo: "Minä osaan."
Sammy Davisillä oli sellainen.
Kuuntelin katraani, ja nyt hallitsen koko dojoa.
Olen luokan mestari.
Olen katsonut, kun Peterman johtaa yritystä.
Niin olet.
Kyllä minä sen osaan. Housut, typerä juttu ja mieletön kate.
Seuraa katraasi, niin pystyt mihin vain. Häivy.
Tuo pentu pärjää kyllä. -Eikä pärjää.
Avaa, Kramer.
Heippa. -Ala tulla.
Äiti odottaa autossa. -Hyvä on, Joey.
Onko tuntinne samaan aikaan? -Olemme samalla tunnilla.
Miten niin? -Hän oli vähällä rökittää minut.
Otteletko lapsia vastaan?
Me kaikki olemme samalla taitotasolla.
Hän on yhdeksänvuotias. Päihittäisit hänet ilman karateakin.
Kimppakyyti odottaa.
Kiitos pillimehusta, rouva Z.
Käydäänkö kotimatkalla jätskillä?
Enpä tiedä. -Joohan!
Hyvä on.
Tuletko sinä hänen tilalleen? -Tulen.
Jokainen kertoo neljä uutta ideaa kuuteen mennessä.
Ei, vaan kuusi ideaa neljään mennessä. Liikettä. Vauhtia!
Oletteko valmiit kumiteen? -Kyllä, sensei.
Menkää taisteluasentoon.
Aloittakaa.
Voittaja!
Ovi on auki.
Rossit. -Hei, George.
Tulkaa sisään.
Soitimme, mutta puhelin oli varattu. -Niin, tosiaan.
Käykää istumaan. Siinä on juustoa.
Tiedämme, että sinulla on ollut vaikeaa.
Niin, todella vaikeaa.
Meilläkin on ollut vaikeaa.
On kauheaa, kun vanhemmat elävät lapsiaan pitempään.
Niin on. Toivon, että vanhempani kuolevat kauan ennen minua.
Päätimme perustaa säätiön vaalimaan Susanin muistoa.
Sehän on hienoa.
Haluamme tietenkin sinun osallistuvan siihen.
Niin… Miten tiiviisti? -Olisit johtokunnassa.
Hienoa.
Voi sentään. Minä vain… Työni Yankeesissa…
Älä sitä murehdi. Säätiö toimii sinun aikataulusi mukaan.
Iltaisin, viikonloppuisin, milloin vain, kun sinulla on vapaata.
En voi uskoa tätä.
Tätä ei tapahtuisi ilman Jerryn innoittavia sanoja.
Hän sanoi meille: "Hän ei ole kuollut, jos hänen varjonsa on…"
Miten se meni? -Hän puhui jotain tiestä.
Ja valosta ja… Kuka hitto niitä muistaa?
Tärkeintä on, että suhteesi Susanin kanssa ei tarvitse loppua.
Muistathan varmasti kiittää Jerryä? -Heti, kun näen hänet.
Hei. -Hei.
Onko päivä mennyt hyvin? -On. Tapaan kohta Mulvan täällä.
No niin. Khanin viha. -Niin, eikö ollutkin hyvä veto?
Miten se meni? Pitikö tie löytää varjossa, vai mitä?
Ei, vaan "Hän ei ole kuollut, jos osaamme muistella häntä."
Niinhän se oli. Se on se lausahdus,
joka tuhosi elämäni.
Onko ongelmia?
Rossit ovat perustaneet säätiön, ja minä joudun johtokuntaan.
Johan nyt, pääset johtokuntaan.
Olin täysin vapaa! Elin unelmaa!
Söin auton akun kokoista juustoa yläruumis paljaana.
Haluan ensin sanoa, että tuo on hälyttävää.
Sinusta juustokimpaleen syöminen on poikamiehen paratiisi.
Etkö käsitä? Olen taas mukana pelissä.
Khanin vihan takiako? -Niin.
Se oli niistä leffoista paras.
Khan!
George.
George. Olen Wyck Thayer, Susan Ross -säätiön puheenjohtaja.
Wink, vai? -Wyck.
Kuten tiedät, Rosseilla on huomattava varallisuus.
Tiedän, että he ovat varakkaita.
He ovat enemmän kuin varakkaita. Hyvin varakkaita.
He aikoivat antaa huomattavan osan omaisuudesta teille häiden jälkeen.
Jos Susan ja minä olisimme…
Jos kirjekuoret eivät olisi…
Sitten me… -Niin.
Entä nyt? -Ei.
Kaikki annetaan säätiölle.
Jopa tämä talo. -Tämä taloko?
Tämä olisi ollut häälahjanne.
Entä nyt? -Ei.
Sekin on annettu säätiölle.
Tiedän, miten tärkeä Susan oli sinulle. Tämä ei voi olla helppoa.
Ei tosiaan voi.
Kumpi purki kihlauksen? -Se oli molemminpuolista.
Jokainen tietää, ettei molemminpuolisia eroja olekaan.
Kerro totuus. -Tämä oli ensimmäinen tapaus.
Kun kuulin, että olet kihloissa, arvelin sinun ehkä aikuistuneen.
Et selvästikään ole kasvanut yhtään.
Tuota en voi kiistää, mutta olin täysin…
Mulva.
Haloo. -Elaine Benes soittaa.
Ei voi olla totta.
Jerry. -Hei.
Arvaa, kuka on juuri suunnitellut J. Petermanin kuvaston?
Miltä se näyttää? -Se on oikea herkku.
Uskoitko, kun kerroin, että ero oli molemminpuolinen?
En. Kukaan ei usko sitä, eikä sinun kannata uskotella niin.
Minun pitää vähän tutkia asioita. -Hei, minä puhun nyt.
Ihan näin meidän kesken…
Kramer on minusta aina ollut vähän pölvästi.
Mutta hän uskoi minuun. Sinä et uskonut.
Minun nähdäkseni hän ei ole pölvästi, vaan sinä olet pölvästi.
Minäkö olen pölvästi? -Niin.
Sinä, Jerry, olet pölvästi.
Mieleeni tuli, että Kramer on parhaillaan karatetunnilla.
Ehkä käväisen kiittämässä häntä henkilökohtaisesti.
Sitä juuri ajattelinkin.
Kramer. Mitä sinä teet? -Minä hallitsen.
Vastustajathan ovat lapsia.
Kysymys ei ole vastustajan koosta, vaan raivokkuudesta.
Tämän avullako rohkaisit minua? Täältäkö keksit ne typerät katrajutut?
Ei, se on Star Trek III:sta.
Spockin paluusta. -Spockin paluu, vai?
Tiedetään. Jerryn mielestä Khanin viha on parempi elokuva.
Minusta… -Senkin pölvästi.
Kahdeksas kysymys: Entä, jos morsiameni jätti minut toisen miehen takia?
Olenko siksi enemmän, vähemmän vai yhtä mukava?
Aloitetaan täältä.
Enemmän. -Vähemmän.
Yhtä mukava. -Lopetetaanko jo?
Äitisi piti tulla kujalle vastaan. -Hänen suunnitelmansa muuttuivat.
Mitä tämä on? Hei, Timmy ja Clara.
Tänään oli hyvät treenit. -Nyt hoidetaan ne loppuun.
Käykää kimppuun! -Äiti!
Isä, sinuna en söisi mitään asunnon edessä olevasta lammesta ongittua.
Elaine tuli. Minun pitää lopettaa.
En muuten mene naimisiin. Kerro äidille. Hei hei.
No niin.
Kävitkö dojossa? -Jep.
Miten itseluottamuksesi voi? -Romahti.
Entä omanarvontunto? -Katosi.
Entä pölvästi?
Mitä sitten? Julkaisit kuvaston. Miten huono se voi olla?
Mikä tuo on?
Kaupunkisombrero. Panin sen kuvaston kanteen.
Eihän kukaan katso kantta.
Mitä sinulle on tapahtunut? -Minut piestiin.
Olisitpa nähnyt raivon heidän pikku silmissään ja raivokkaat pikku nyrkit.
Mikä tuo on? -J. Petermanin kuvaston kansi.
Elaine valitsi sen. Onnitellaan häntä.
Tämä on sinun syytäsi. Sanoit, että osaan johtaa yritystä.
Sitten olin ihan hakoteillä.
Nähdään. -Vaya con Dios.
Minun pitää mennä makuulle. Menetkö Georgen kanssa ulos?
En, hän on vielä säätiön hommissa. -Voisit mennä auttamaan.
Hän on leski. -Leskikö? Hetkinen.
Katsotaanpa sitten. Rantahuvila, 20 hehtaaria, Southampton.
Siitä saa hyvän hinnan.
Olisinko päässyt sinne? -Se olisi ollut sinun.
Entä nyt? Ei.
Minä vastaan.
Haloo. -Hei, Georgie.
Teen taustatutkimusta kahvilassa. Sinun tarinasi on paras.
Minunko? -Leskitarina sai huippupisteet.
Milloin pääset pois sieltä?
Anteeksi, Wyck. Olemmeko melkein valmiita?
Emme lähellekään.
En voi lähteä. -Miten niin et voi?
Tiskillä on kaksi nättiä tyttöä syömässä juustovoileipiä.
Juustoa, George. Juustoa.
Seuraava kohta, Susanin nukkekokoelma.
Arvioitu arvo 2,6 miljoonaa.
Käydään se läpi nukke nukelta.
YSTÄVÄMME MARJORIE GROSSIN MUISTOLLE
Se oli ihan tavallista. Joka iltapäivä 24 viime vuoden ajan -
suljin toimiston oven ja nukuin. Kukaan ei tiennyt.
Sitten vaimoni osti minulle kaupunkisombreron.
Ennen kuin arvasinkaan, olin saanut potkut.
Minäkin kokeilin sombreroa.
Kun heräsin, lierissä roikkui irtisanomisilmoitus.
Typerä J. Pendleton.
Se on "Peterman." Se on J. Peterman.
Enpä arvannut, että hattu tuhoaa elämäni.
Tekstitys: Katja Juutistenaho