La spital, tratamentul e să stai lungit.
Orice ai avea, te întinzi în pat.
Nu auzi doctorul: „Nu sunteți atât de bolnav cum credeam.
Stați sprijinit de ușorul ușii șapte-zece zile.
Vedeți cum vă simțiți apoi.”
Mereu ești pus în pat. Doar la Urgențe te așază pe scaun.
Ai fost împușcat, înjunghiat, călcat? „Luați loc!”
E interesant amestecul de culturi și etnii
în rândul personalului.
Pare echipa locală de știri.
Doctorul zici că e prezentatorul. Are părul sur, el comandă.
Asistenta e reportera de teren.
Vorbește, apoi: „Predau legătura doctorului.”
Infirmierii care aduc mâncarea și ploștile
sunt știriștii de la sport și vreme.
Iese capul copilului, eu țip.
Frate-meu, care filma, se face verde.
Dă ochii peste cap și leșină. Scapă camera, camera se sparge.
Placenta zboară afară.
- Doctorul spune... - Mersi, destul.
Ia uite-l cum suge!
Suge de parcă se termină lumea.
Suge și suge.
Da...
- Ia uite, Jerry! Uite! - Da, m-am uitat. Am văzut.
- Nu te simți stingherit, nu? - Nu...
Stingherit? Deloc.
Sânii soției prietenului meu sunt la vedere. De ce să fiu stingherit?
Ia uitați-l!
- Cât fac asta? - Un an, doi.
Fără pauze?
- Pe urmă se înțarcă. - După ce sug, se înțarcă?
- Întâi sug, apoi se înțarcă. - Trebuie.
- Trebuie înțărcați. - Musai.
- Ce loc am găsit, nu? - Da, l-am văzut.
Deschizi portiera și intri direct în spital.
Loc mai bun nu se poate!
Sunt pe val. Fac să apară locuri de parcare grozave.
George!
Poate vrea copilul să vadă locul.
Un mesaj optimist, înălțător, la început de viață.
Încă găsești locuri grozave dacă îți dai silința.
Nu trebuia să ajungă și Kramer?
- I-ai dat numărul rezervei? - Da, 1397.
1937.
1937...
Nu vă supărați!
- Unde e liftul? - După colț.
1937...
Doamne, Dumnezeule!
E un om-porc.
Un om-porc!
Jerry și Elaine, vrem să vă rugăm ceva.
Hai să vedeți!
Am poziționat-o echidistant față de mașina din față și cea din spate.
Mai taci!
Mă duc acasă cu taxiul. Nu mai suport.
Ce spuneai, Stan? Îmi pare rău.
Eu și Myra am vrea să fiți nașii lui Steven.
- Eu, naș? - Da.
Să nu te pui contra familiei, Elaine.
- Ce? - Hei!
Am văzut un om-porc! Un om-porc!
S-a trezit din somn, s-a uitat la mine
și a scos un sunet oribil.
Despre ce vorbești acolo?
Despre un om-porc.
Am intrat în rezerva greșită și-am dat de el.
- Un om-porc? - Da.
Jumătate om, jumătate porc.
Grozav, Kramer!
Spuneți-ne ce presupune să fii naș.
Elaine, nu mă întreba de afaceri.
Nașul?
În primul rând, să ajutați la bris.
- La bris? - Bris?
- Adică la circumcizie? - Da.
Nu vă sfătuiesc.
Kramer, așa e tradiția.
Tradiție era și jertfirea fecioarelor întru îmbunarea zeilor.
Dar nu se mai face asta.
Poate ar trebui.
Hei!
De ce se-nvârtesc ăia pe lângă mașina mea?
- Nu știu. - Poate îți admiră locul.
Se uită în sus.
E un tip pe acoperiș!
Lui i-am spus unde e liftul.
Sper că nu se aruncă. Doamne sfinte!
Mașina mea!
Mohel? Ce naiba mai e și ăla?
Mohelul e cel care efectuează circumcizia.
De unde iau eu acum un mohel?
Moteluri, modele...
Cum găsești un mohel?
Asta-i simplu. Și un idiot găsește un mohel.
Eu trebuie să țin copilul cât e circumcis.
Asta treabă grea! Cum ți-ar conveni?
Auzi, tu ai văzut vreuna?
- Care să nu fie...? - Da.
Nu. Tu?
Da.
Cum ți s-a părut?
Nu avea față, personalitate.
Semăna cu un marțian.
- Mă rog, părerea mea. - Da.
Am primit devizul.
Costă mai mult reparația decât mașina.
Azi mă duc la administratorul spitalului.
Cineva va plăti pagubele și nu eu!
Ai pus-o!
Știu.
Se aruncă de la etajul 20 și aterizează pe mașină.
Aveam o țintă pe acoperiș?
Nu se putea muta jumătate de metru?
Aruncă-te pe trotuar, că e al primăriei!
Eu trebuie să intervievez un mohel.
Ce zici de micuța Elaine?
Cele mai bune pensioane de pe coasta de est,
concursuri de hipism, petreceri de majorat...
Și uite-o acum!
Intervievează moheli.
Da!
- Ce-ai pățit? - Ești bine?
Să aveți încredere în instinctele mele ascuțite!
- Uitați! - Ce mai e?
„Grant de cercetare în domeniul ADN-ului.
Statul finanțează studiul condus de spital.” Așa, și?
Omul-porc, drăguță!
Dacă mai aud o singură dată de omul-porc...
Ascultă la mine, omul-porc trăiește.
Statul face experimente cu oameni-porc încă din anii '50.
Fii serios! Spitalul desfășoară studii genetice.
Nu creează oameni-porc mutanți.
Trezește-te la realitate! E o chestie militară.
Probabil se creează o armată de războinici-porc.
S-o zic pe-aia dreaptă... Mi-ar conveni să existe oameni-porc.
Dacă ar circula printre noi, aș arăta brusc mai bine.
Cine mi-ar face lipeala ar zice:
„Măcar nu-i om-porc.”
Ba s-ar găsi destule amatoare de oameni-porc.
Există perverși atrași de toate malformațiile.
„Mă excită tare codița aia.”
- Până aici! - Ce, nu te interesează conversația?
Ba da, e fascinantă. Dar am o rugăminte.
Înregistrați
restul discuției despre oamenii-porc și femeile care îi iubesc?
O ascult când vin data viitoare.
Mă duc să caut un mohel.
Mai bine renunți.
E un ritual barbar.
Poate într-o bună zi, când oamenii-porc vor umbla slobozi,
va fi interzis.
Până atunci, să li se taie capetele!
- Kramer, nu e vorba de igienă? - Ăla e mit.
Bașca, sexul e mai plăcut.
Și pe mine cum mă ajută asta?
- Tu ai văzut vreuna? - Da, la colegul meu de cămin.
Și cum era?
M-am obișnuit.
Bine, vreau să-l văd. Arată-mi omul-porc!
Fii pe pace, ți-l arăt. N-o să mai fii același.
Poate e doar un om cârn.
Mulți oameni au nasul așa.
Și nu sunt oameni-porc.
Crede-mă, undeva în spitalul ăsta
răsună guițatul tânguios al omului-porc cerând ajutor.
Dacă aud vreun guițat tânguios, am șters-o.
Nu văd niciun om-porc.
Văd un om, alt om, încă un om...
- Stai! - Ce?
E George.
Administratorul e la trei. Ne vedem la mașină.
Stai! Ai loc în mașină pentru omul-porc?
Omul-porc să ia autobuzul.
Omul-porc te-ar lua la el în mașină.
De unde știi? Dacă ar avea mașină cu două locuri?
Fii realist, George!
Uite cum facem... Dacă apare omul-porc, îi facem loc.
- Pa! - Pa!
- Dle Costanza, poftiți! - Mulțumesc.
Au fost câteva zile grele la spital.
Doctori, bolnavi, toată lumea
e zguduită de nenorocire.
Le împărtășesc mâhnirea.
Cumplită treabă! A căzut pe lângă aripa copiilor.
Toți copiii bolnavi din camera de joacă ce se uitau pe geam
au rămas traumatizați de întâmplare.
Au crezut că omul zboară. Știți cum sunt copiii.
„Uitați un nene care zboară!”
Și pe urmă... pleosc!
Aici intervin eu.
La „pleosc”.
Vedeți, dnă Sweedler... Sau preferați „doamnă administrator”?
- „Doamnă Sweedler” e bine. - Mulțumesc frumos.
Vedeți dv., tragedia aceasta m-a afectat într-un...
mod foarte personal.
- Cum așa? - Ei bine, vedeți dv...
răposatul...
a căzut pe mașina mea.
Plescăitura, cum ar veni, s-a produs pe acoperișul mașinii mele.
Desigur, nu pot să nu mă gândesc că,
dacă era decapotabilă,
tragedia putea fi evitată.
Dar nu sunt eu genul care să-și cumpere decapotabilă,
chel fiind și toate alea.
Am cunoscut chelioși care aveau decapotabile.
Purtau pălărie.
Da, dar trebuie s-o tragi pe ochi și... Nu contează.
Din păcate, stricăciunea a...
deteriorat un automobil altminteri bun, făcându-l aproape de necondus.
Da, păcat.
Păcat! Exact așa aș spune și eu.
Doamnă Sweedler, cu toată delicatețea și sensibilitatea,
ținând cont de întreaga situație,
nu pot să nu mă gândesc că...
spitalul e într-un fel răspunzător
pentru despăgubirea celeilalte victimei, aflate încă în viață,
a acestei tragedii îngrozitoare.
- Dle Costanza... - Da.
Un om s-a precipitat tragic spre propria moarte...
- Da. - Iar dv., hrăpăreț și grobian,
vreți să profitați?
Ei, să profit...
Dacă vă uitați pe deviz, veți vedea că nu profit cine știe ce.
Poate că suma e mare, dar...
Ieșiți imediat!
Afară din biroul meu!
- Să vă las...? - Afară!
Aici e.
O clipă! Mă scuzați!
Unde e pacientul din rezerva asta?
- Nu știu despre ce... - Ba știți. Avea așa...
- Era... - Nu.
Nu vi se pare cunoscut?
- Domnule... - Uitați ce e! Sunt la curent.
Guițatul...
Mă scuzați, mă așteaptă pacienții.
Ia ascultă, șarlatanule!
Era aici o creatură jumătate om, jumătate porc.
- Unde e acum? - Jumătate ce?
Știi tu! Șorici. Cârnați.
„Asta a fost tot!”
Cred că a fost externat.
Bine.
- Minte. - Gata, Kramer! Destul!
- Mă duc după George. - Ia-o înainte!
Kramer!
- Unde-i mohelul? - Vine el.
- E târziu. - Stai calm!
Parcă pe tine te-ar hăcui.
Nu știu de ce m-a ales ca naș.
Nu suntem apropiați, doar jucăm softball împreună.
Eu arunc, el prinde. I se pare asta o relație specială?
Credeam că aruncătorii și prinzătorii au o relație aparte.
Poate în baseball, cu toate semnalele. Eu doar arunc cu boltă.
Nu șușotim.
Nu vine la movilă să mă încurajeze.
Dar eu?
Eu doar am stat lângă ea la câteva meciuri.
Nu au prieteni mai apropiați? Ne forțează mâna.
Chiar așa!
Deci...
Ai mai fost la vreo circumcizie?
Nu.
Eu am fost la câteva.
Dacă ți se face rău, lucru obișnuit,
stai lângă mine.
Am eu grijă de tine.
Sunt cardiolog. Cred că mă descurc.
Nu vorbim despre o manichiură.
Prima lui amintire va fi despre cum au stat părinții lui degeaba
când un străin...
i-a tăiat din bărbăție și apoi a servit gustări.
- Myra? - Îi trece ei.
- Kramer, ce tot ai? - Eu?
- E mohelul! - A venit.
Era cazul.
- Bună ziua! - Bună!
- Eu sunt mohelul. - Bună ziua!
Mă bucur să vă cunosc.
Ce-a fost asta? M-am speriat cumplit.
Doamne ferește! Era să fac infarct.
Gata, mi-am revenit.
În fine! Ne-am adunat să îndeplinim porunca tăierii împrejur.
Așa o să plângă sugarul? Așa plânge el?
Cu scâncetul ăsta strident și susținut? Fiindcă ar fi o problemă.
Știți să-l stăpâniți?
Fiindcă acum ar fi momentul,
când sugarul orăcăie de-ți sparge timpanele
și te urci pe pereți.
- Ați găsit ușor adresa? - Ușor?
Cartier mai periculos nu găseai?
Mi-e frică să merg până la metrou,
să nu-mi dea cineva în cap și să-mi fure geanta.
Aș zăcea pe jos, iar lumea m-ar scuipa și m-ar buzunări.
Aș zăcea în șanț ca un mișel, ca o potaie, ca o javră,
ca un animal.
Nimeni nu m-ar ajuta, n-ar chema Salvarea.
E greu să apuci un telefon și să apeși niște butoane.
Ce rost are?
Da...
Dragă, vezi unde e paharul?
E pe marginea mesei.
Aveai toată masa la dispoziție.
De ce oi fi ales chiar marginea,
ca paharul să atârne pe jumătate?
Sufli o dată și cade.
Se face țăndări pe covor.
Sticla spartă intră în țesătură și rămâne adânc înfiptă acolo.
N-o mai scoți în vecii vecilor.
Nici cu aspiratorul.
Nici în genunchi, cu lupa,
nu găsești toate cioburile.
Ți se pare că da.
Dar peste doi ani, desculță,
calci într-un ciob și mori!
Asta vrei? Eu nu cred. Ia zi!
Are recomandări excelente...
Tu ții sugarul?
- Nu. - Cine ține copilul?
- Jerry.
- Jerry, vrei să...? - Da, eu îl țin.
- Du-te. - Bine, mă duc.
- Nu mă împinge! - Așază-te acolo!
Dați-mi sugarul. Aduceți sugarul!
Vreau sugarul!
- Nu-i las. - Ce faci? Vino înapoi!
Dă-mi copilul!
Oameni buni!
Veniți-vă în fire! Participăm la o circumcizie.
Tăiem împrejur, nu ne scălămbăiem.
Nu ne ținem de cioace, nu facem circ.
Asta-i o circumcizie!
O ceremonie străveche și sacră,
care simbolizează legământul dintre Dumnezeu și Avraam.
Sau ceva de genul.
Nu pune mâna! Ia mâna!
Bine.
Puteam să mă fac măcelar, ca frate-meu.
Se câștigă bine. Există sindicat și beneficii.
Iar vacile n-au rude.
Greșești cu vaca, îți vezi de viață.
Mă rog...
Calc-o, George!
- Bine, așa fac! - Al naibii mohel!
Mi-a circumcis degetul. Mohelul mi-a circumcis degetul!
Te-ai smucit.
Ba nu m-am smucit.
M-am smucit eu?
De unde să știe? Și-a pierdut cunoștința.
A fost traumatizant.
Țin minte că te-ai smucit, apoi am văzut negru.
Cine mai are șervețele? Am nevoie.
Cu degetul ăsta formez la telefon.
Ai grijă! Nu-mi mânji mașina cu sânge!
Și copilul?
N-are nimic. A fost dus la spital preventiv.
Eu sunt ăla rănit!
Nu te mai văicări. Scapi cu niște copci.
Copci? N-am mai avut până acum.
O să rămân mutilat. Nu pot trăi așa.
Nu se potrivește cu firea mea. Nu-s eu.
Ei, poftim!
Ce noroc pe tine! Alt loc excelent, la ușa spitalului.
Fiind și urgență.
Ai baftă, nu glumă!
Nu e incredibil? E incredibil, nu?
Hai, s-aud!
URGENȚE
- N-am mai văzut așa un mohel. - Ca el, mai rar.
- Mi-am cerut scuze. - Uite!
- O să treacă. Ne vedem mai târziu. - Unde se duce?
Mă duc să caut o baie.
Iete, mohelul Tremurici!
Felicitări, dar nu degetul trebuia circumcis!
Circumcizia a ieșit perfect. Tu te-ai smucit.
Ți-ai câștigat atestatul de mohel la tombolă?
Vezi? Iar s-a smucit.
Fi-ți-ar mohelul de râs să-ți fie!
Închide gura, că te spintec ca pe sturion!
- Ia nu mă amenința, măcelarule! - Măcelar?
De ce făceai așa?
Dar tu de ce făceai așa?
Ai grijă, Jerry! Mohelul are un cuțit.
Alo, ce-i tărăboiul ăsta?
Să vă fie rușine!
Sânge!
Ce face copilul?
- N-are nimic. - Circumcizia a decurs bine.
Bine că nu i-a făcut rău smucitul!
Ți-o plătesc eu! Asta e meseria mea, viața mea!
Nu mi-o distruge nimeni!
Cartea mea de vizită.
La o parte!
Nu pot.
Uite ce i-au făcut băiatului meu!
Mi-au masacrat băiatul.
Îl imiți îngrozitor pe Nașul.
Nici nu te apropii.
Sunt soții Fleck.
E un Chevy Impala din '76.
Mi s-a furat din fața spitalului.
Am văzut hoțul fugind cu ea.
Are cam 1,50 m.
E spân.
Are tenul rozaliu.
Aduce a porc.
Bine, mulțumesc.
Da!
Deci...
Vreo veste de la omul-porc?
- Nu. - Nu.
Și nu e un om-porc, nu-i așa?
Nu, nu e.
E doar un dement bondoc.
Myra! Stan!
- Vezi...? - Ia mâna de pe el!
- Ce e? - Ia-ți adio!
Nu mai ești naș. Nici tu, Elaine.
- Dar n-am... - Să n-aud!
Hotărârea e luată.
Îl vrem pe Kramer.
El ne-a arătat cât ține la Steven.
Nu te pune contra familiei, Jerry.
Nașule...
- Nașule... - Da.
Sunt uimit
că pentru orice treabă din lume,
există cineva dispus s-o facă.
„Da, stau eu în tunel, să inhalez noxe
și să supraveghez traficul.”
„Da, rânesc eu la coada elefantului.
Fac eu asta.”
Doctorii spun: „Da, o să mă ocup
de aceeași părticică scârboasă a anatomiei de dimineața până seara, zi de zi.
Fac eu asta.”
Nu că mulți șomeri
nu își găsesc de lucru.
Sunt doar ușor de scârbit.
„Da, mor de foame, iar ai mei sunt goi și fără adăpost.
Dar nu curăț așa ceva.”
Subtitrarea: Steliana Palade