A kórházban az alapkezelés, hogy lefektetik az embert.
Bármi bajod van: feküdj le!
Az orvos sosem mondja: „Nincs is olyan rosszul, mint gondoltam.
Dőljön az ajtófélfának hét-tíz napig.
Meglátjuk, hogy érzi magát.”
Igaz? Mindig az ágy. Kivéve, ha a sürgősségire mész. Akkor szék.
Lelőttek, leszúrtak, elgázoltak: „Foglaljon helyet!”
Mindig érdekes kulturális és etnikai keverék
a kórház személyzete.
Mint az esti hírek stábja.
Az orvos a bemondó. Ősz haja van, ő a főnök.
A nővérek a riporterek.
Meghallgatjuk őket, de mindig: „És most vissza a doktorhoz!”
Jönnek az étellel és az ágytállal,
ez a sport és az időjárás.
Kibukkan a baba feje, én felsikoltok,
a bátyám, aki videózza az egészet, elzöldül,
a szeme fennakad, és elájul. Elejti a kamerát, az ripityára megy,
és kirepül a méhlepény.
- És az orvos azt mondja… - Kösz, ennyi elég.
Nézd a kölyköt, hogy szop!
Mintha a világvége jönne.
Szop, szop, szop.
Igen, igen, igen.
- Nézd, Jerry! Nézd! - Igen, néztem. Láttam.
- Kényelmetlenül érzed magad? - Nem, dehogy.
Kényelmetlenül? Kicsit sem.
Kilóg a barátom feleségének a melle. Miért lenne ez kényelmetlen?
Nézd csak!
- Meddig csinálják ezt? - Egy-két évig.
Szünet nélkül?
- Aztán jön a leszoktatás. - Szoptatás után leszoktatás.
- Szopik, aztán leszokik. - Az kell.
- Le kell szokni. - Muszáj.
- Mit szóltok a parkolóhelyemhez? - Igen, láttam.
Kilépsz az autóból, bumm, besétálsz a kórházba!
Ez a legjobb hely.
Nagyon megy. Jobbnál jobb helyeket találok.
George…
A baba is megnézheti a parkolóhelyemet.
Egy pozitív, felemelő képpel indíthatná az életét.
Lehet jó helyet találni a városban, csak akarni kell.
Hol van Kramer? Még nem ért ide?
- Megadtad neki a szobaszámot? - Igen, 1397.
1937.
1937, 1937.
- Bocsánat. - Igen?
- Tudja, merre van a lift? - Ott mindjárt jobbra.
1937.
Te jó isten!
Egy malacember.
Egy malacember!
Egyébként, Jerry és Elaine, meg szeretnénk kérni valamire.
Muszáj megnéznetek!
Pontosan a két autó közötti hely közepére álltam be.
Befognád végre?
Taxival megyek haza. Ezt nem bírom tovább.
Folytasd, Stan! Elnézést.
Szeretnénk, ha te és Elaine lennétek Steven keresztszülei.
- Én? A keresztapa? - Igen.
Sose fordulj a család ellen, Elaine!
- Tessék? - Hé!
Láttam egy malacembert! Malacembert!
Aludt, és amikor felébredt, rám nézett,
és szörnyű hangot hallatott:
Kramer, miről beszélsz?
A malacemberről.
Rossz szobába mentem be, és ott volt.
- Malacember? - Malacember.
Félig malac, félig ember.
Nagyszerű, Kramer.
Szóval mi a dolga egy keresztszülőnek?
Ne kérdezz üzletről, Elaine!
A keresztapa?
A legfontosabb segíteni a brisszel.
- A brisz? - Brisz?
- Úgy érted, körülmetélés? - Igen.
Azt nem tanácsolnám.
Kramer, ez a szokás.
Szokás volt a szüzek feláldozása is az istenek megbékítésére,
ma már mégsem tesszük.
Talán kellene.
Hé!
Mi ez a gyülekezés az autóm körül?
- Nem tudom. - Talán csodálják a parkolásodat.
Felfelé néznek.
Egy fickó van a tetőn!
Neki mutattam meg a liftet.
Te jó ég, remélem, nem ugrik… Te jó isten!
Az autóm!
Egy mohél? Mi az ördög a mohél?
A mohél az, aki végrehajtja a körülmetélést.
Hol találok én egy mohélt?
Motel… modell…
Hol találsz mohélt?
Az semmi. Bármelyik hülye tud találni egy mohélt.
Nekem kell tartanom a babát, amíg csinálja.
Az a nehéz. Neked hogy tetszene?
Jerry, láttál már olyat?
- Amelyik nem volt… - Igen.
Nem. Te?
Igen.
Mit gondoltál?
Nincs arca, személyisége.
Olyan, mint egy marslakó.
- De ez csak az én véleményem. - Hé!
Megvan a kárbecslés.
Nagyobb a tetőjavítás ára, mint az autóé.
Még ma elmegyek a kórház ügyintézőjéhez.
Valaki fizetni fog a kárért, és az nem én leszek!
Neked annyi.
Tudom.
Csukafejes a huszadik emeletről, egyenesen az autómra.
Talán célkereszt volt rajta?
Nem mehetett hatvan centivel arrébb?
Landoljon a járdán, az a város területe.
Nekem mohélt kell választanom.
Szegény kicsi Elaine!
A legjobb iskolákba járt a keleti parton,
lovasversenyek, első bálozás…
És most:
mohélt választ.
Igen!
- Mi baj? - Jól vagy?
Ne kételkedjetek a megérzéseimben, mert élesek, mint a kés!
- Ezt nézzétek! - Mi ez?
„A kórház támogatást kapott a DNS-kutatásra.
A kormány finanszírozza a genetikai kutatást.” Na és?
Malacember, bébi!
Ha még egyszer a malacemberről hallok…
Én mondom: a malacember él!
A kormány az ötvenes évek óta kísérletezik malacemberekkel.
Leszállnál erről? A DNS-kutatás nem jelenti azt,
hogy mutáns malacembereket gyártanak.
Jerry, ébredj fel! Ez katonai ügy.
Egy egész malachadsereget építenek.
Bár lennének malacemberek.
A malacemberek között mindjárt jobban néznék ki.
Ha valaki beajánl, azt mondhatná:
„Legalább nem malacember.”
Hidd el, sok nő csípné a malacembereket.
Bármilyen deformáltak, néhány perverz bukna rájuk.
„Az a farkinca olyan szexis!”
- Na, ebből elég! - Mi az? Ez téged nem érdekel?
Roppant izgalmas, de tennétek egy szívességet?
Vegyétek fel nekem
a ”Malacemberek és imádóik” beszélgetés hátralevő részét!
Ha legközelebb erre járok, meghallgatom.
Találnom kell egy mohélt.
Ne tedd, Elaine!
Ez egy barbár szertartás.
Talán egy nap, mikor a malacemberek szabadon járnak,
véget vetnek ennek is, Kramer.
Addig viszont: le a fitymával!
- Kramer, ez nem higiéniai kérdés? - Az mítosz.
És élvezetesebb vele a szex.
Aha. És ez hogy segít rajtam?
- George, láttál már olyat? - A szobatársam a fősulin.
És? Milyen volt?
Hozzászoktam.
Látni akarom a malacembert. Mutasd meg!
Ne félj, megmutatom! Egy életre megváltozol.
Talán csak egy fickó, akinek ilyen az orra:
Sok ilyen ember van.
Attól még nem malacemberek.
Hidd el Jerry, valahol, ebben a kórházban,
egy malacember fájdalmas röfögése segítségért kiált.
Ha fájdalmas röfögést hallok, már itt sem vagyok.
Nem látok malacembert.
Ember, ember, ember…
- Várj! - Mi az?
Ó, csak George.
Az ügyintéző a harmadikon van. Az autónál találkozunk.
Várj! Van hely az autóban a malacembernek?
A malacember menjen busszal.
George, ha a malacembernek lenne autója, elvinne téged.
Honnan tudod? És ha a malacember kétülésessel jár?
Legyünk realisták, George!
Tudod, mit? Ha a malacember megjelenik, szorítunk neki helyet.
- Később. - Aha.
- Mr. Costanza, fáradjon be! - Köszönöm.
Nehéz napok ezek itt a kórházban.
Az orvosokat, a betegeket, mindenkit…
letaglózott ez a szerencsétlen eset.
Osztozom gyászukban.
Szörnyűség. A gyerekszárny előtt repült el.
A beteg gyerekek a játékszobában kinéztek az ablakon…
Traumatikus volt a számukra.
Azt hitték, repül. Tudja, milyenek a gyerekek.
„Nézd! Repülő ember! Repülő ember!”
És aztán… placcs!
Itt szeretnék bekapcsolódni.
A „placcs”-nál.
Tudja, Mrs. Sweedler… Vagy hívjam Sweedler ügyintéző asszonynak?
- Mrs. Sweedler is megteszi. - Mrs. Sweedler. Köszönöm.
Ez a tragédia engem is érintett.
Nagyon személyesen.
- Hogyan? - Hát, tudja…
az elhunyt…
az autómon végezte.
A placcs… ahogy nevezte, az autóm tetején történt.
Természetesen be kell látnom,
ha kabrió lenne,
a tragédia talán nem következett volna be.
De sosem voltam az a kabriótípus,
adott lévén a kopaszságom meg minden.
Ismertem kopasz férfiakat, akik kabrióval jártak.
Kalapot viseltek.
Igen, de akkor mindent le kell húzni, és… mindegy.
A becsapódás, sajnos…
az egyébként kiváló járművet gyakorlatilag használhatatlanná tette.
Hát igen, ez kár.
Igen. Kár. Én is így fogalmaznék.
Na most, Mrs. Sweedler, teljes diszkrécióval és együttérzéssel,
az egész helyzetet figyelembe véve,
nem hagy nyugodni az a gondolat, hogy…
a kórháznak lenne némi felelőssége
a másik, még élő áldozat kárpótlásáért
ebben a rettentően borzalmas tragédiában.
- Mr. Costanza! - Igen.
Egy ember tragikus módon a halálába zuhant…
- Igen. - …és ön kapzsin és érzéketlenül
hasznot húzna belőle?
Haszon…
Ha megnézi a kárbecslést, látni fogja, hogy nem sok hasznom lesz.
Talán kicsit magas, de…
Kifelé! Takarodjon innen!
Hagyja el az irodámat!
- Ezt hagyjam…? - Takarodjon!
Ez az.
Elnézést, várjon!
Mi történt a fickóval, aki itt volt?
- Nem tudom, miről beszél… - De, tudja. Ez:
- Ilyen volt… - Nem.
Ez nem ismerős?
- Uram… - Figyeljen, tudom én, mi folyik itt!
A röf-röf.
Ha megbocsát, a betegeim…
Ide figyelj, te kis kuruzsló!
Egy félember-félmalac volt abban a szobában.
- Hol van most? - Fél micsoda?
Tudja, miről beszélek! Disznó. Kolbász.
„Ez van, srácok.”
Azt hiszem, kiengedték.
Helyes.
- Hazudik! - Kramer, elég ebből.
- Megkeresem George-ot. - Menj csak!
Kramer…
- Hol a mohél? - Mindjárt jön.
- Késik. - Nyugi!
Nem téged csonkítanak.
Miért engem kért keresztapának?
Nem vagyunk barátok. Csak egy softballcsapatban játszunk.
Én dobok, ő elkapja. Ez szerinte speciális viszony?
A dobók és az elkapók között nincs különleges kötelék?
A baseballban igen, a sok titkos jellel, de én csak elhajítom a labdát.
Nem konzultálunk.
Nem jön fel a dobódombra buzdítani.
Na és én?
Megnéztem néhány meccset a nézőtérről.
Nincs közelebbi barátjuk? Szintet ugranak a barátságban.
Igen, ez szintugrás.
Szóval…
volt már briszen?
Nem.
Én voltam néhányon.
Ha elkezd szédülni, ami gyakran előfordul…
maradjon közel.
Átsegítem rajta.
Kardiológus vagyok. Azt hiszem, megleszek.
Nem manikűrről van szó.
Ez lesz az első emléke: a szülei csak álltak ott,
miközben egy idegen
lenyisszant a férfiasságából, majd felszolgálják az ebédet.
- Myra? - Rendben lesz.
- Kramer, mi bajod van? - Nekem?
- Ó, itt a mohél! - Megjött.
Ideje volt.
- Helló! - Helló!
- Én vagyok a mohél. - Jó napot!
Nagyon örvendek.
Mi volt ez? Halálra rémített!
Te jó isten! Majd szívrohamot kaptam!
Oké, Semmi baj. Jól vagyok.
Szóval azért vagyunk itt, hogy elintézzük a brisz micvóját.
Így fog sírni a baba? Mindig így sír,
hangosan, kitartóan, élesen? Mert az problémás lesz.
Tudják kontrollálni a gyereküket?
Mert itt lenne az ideje.
Ha a baba ilyen magasan visít,
abba beleőrülök!
- Könnyen megtalálta a helyet? - Hogy könnyen?
Veszélyesebb környékre nem tudtak küldeni?
Rettegek visszamenni a metróhoz.
Valaki még fejbe vág, és ellopja a táskámat.
Leköpnek és kiürítik a zsebeimet, míg ott fekszem.
A csatornában, mint egy csavargó, egy kutya, egy korcs,
mint egy állat!
Isten őrizz, valaki segítsen, vagy hívjon egy mentőt.
Túl nagy áldozat felvenni a telefont, és megnyomni néhány gombot.
Mi értelme?
Hát igen.
Aranyom, látja, hol az a pohár?
Látja, ott az asztal szélénél?
Ott az egész asztal.
Miért választja a perem peremét,
hogy a pohár fele már lelóg?
Egy lélegzet ledöntheti onnan,
és törött üveg lesz a szőnyegen.
Beágyazódik a szőnyeg rostjaiba, mélyen a szálak tövébe.
Kiszedhetetlen üvegdarabok.
A porszívó nem szívja ki őket.
Még négykézláb nagyítóval
sem találja meg mindet.
Azt hiszi, megvannak.
És két évvel később, egyszer mezítláb lesz,
rálép a törött üvegre, és meghal!
Ezt akarja? Nem hiszem, hogy ezt akarja. Vagy igen?
Nagyon melegen ajánlották…
Maga fogja a babát?
- Nem, nem. - Helló! Ki fogja a babát?
- Ki tartja a babát? - Jerry.
- Jerry, gyere… - Igen, én tartom a babát.
- Akkor menj! - Megyek! Oké! Megyek!
- Ne lökdössetek! - Üljön oda!
Most kell a baba! Hozzák a babát!
Kell a baba!
- Nem hagyom! - Mit csinálsz! Gyere vissza!
Ide a babát!
Emberek!
Türtőztessék magukat! Ez egy brisz!
Brisz, nem burleszk!
Nem egy iskolai darab. Nem buggyos-gatyás bohózat.
Ez egy brisz!
Ez a szent, ősi szertartás
az egyezséget szimbolizálja Isten és Ábrahám között.
Vagy ilyesmit.
Ne nyúljanak semmihez! Semmihez!
Oké.
Lehettem volna kóser mészáros, mint a bátyám.
Jól fizető állás. Szakszervezet, juttatásokkal.
És a marháknak nincs családja.
Ha hibázol egy marhával, az élet megy tovább.
Szóval…
Siess, George! Taposs bele!
- Jól van, na! - A rohadt mohél!
Körülmetélte az ujjamat. A mohél körülmetélte az ujjamat!
Visszariadtál.
Én? Nem riadtam vissza.
George, visszariadtam?
Honnan tudná? Elájult.
Nagyon traumatikus volt.
Arra még emlékszem, hogy visszariadtál, aztán minden elsötétült.
Van még papír zsebkendőtök?
Nézzétek! A tárcsázó ujjam.
Óvatosan! Összevérzed az autómat!
Hogy van a baba?
Jól. Csak óvatosságból vitték kórházba.
Nézzétek! Én vagyok a sérült.
Hagyd már abba! Néhány öltés az egész.
Néhány öltés! Még sosem varrtak össze.
Deformált leszek. Nem élem túl.
Nem bírja a természetem. Nem én vagyok.
Hé, ezt nézzétek!
Micsoda mázlitok van! Még egy jó parkolóhely a kórház előtt.
Méghozzá szükséghelyzetben.
Hát nem mázli?
Nem hihetetlen? Hát ilyet!
Ismerjétek el! Ismerjétek el!
SÜRGŐSSÉGI OSZTÁLY
- Még sosem láttam ilyen mohélt. - Millióból egy ilyen.
- Mondtam, sajnálom. - Nézd!
- Nem lesz semmi bajod. Mindjárt jövök. - Hová megy?
Megkeresem a mosdót.
Nahát, csak nem Para, a Mohél!
Jó körülmetélés, de nem az ujjamat kellett volna!
A körülmetélés tökéletes volt. Az a maga hibája. Visszariadt.
Hogy lett mohél? Honnan van diplomája? A gyufásdobozról?
Látja? Megint visszariadt.
Ügyes! Csodás mohélt választottál.
Még egy szó, és kifilézem, mint a füstölt halat!
- Ne fenyegessen, maga hentes! - Hentes?
Mi volt ez?
És mi volt ez?
Vigyázz Jerry! Kés van nála!
Hé, mi folyik itt?
Szégyelljék magukat!
Vér!
Hogy van a baba?
- A babával semmi baj. - A körülmetélés jó volt.
Hál’ istennek, az ijedős nem ártott a babának.
Ezt nem ússza meg! Ez a kenyerem, az életem!
Nem hagyom, hogy tönkretegye!
Itt a névjegyem.
El az útból!
Nem megy!
Nézd, mit tett a fiammal!
Lemészárolta a fiamat.
Ez a legrosszabb Keresztapa-utánzás, amit valaha láttam.
A közelében sem jársz.
Fleckék.
Egy 76-os Chevy Impala.
Nem, ellopták a kórház elől.
Láttam a fickót, ahogy elhúzott.
Hát… úgy 150 centi magas…
kopasz…
rózsaszínű.
Mint egy disznó.
Rendben, köszönöm.
Igen.
Szóval…
hallottál a malacember felől?
- Nem. - Nem.
És nem is malacember, igaz?
Nem, nem az.
Csak egy kövér kis elmebeteg.
Myra! Stan!
- Látom… - Ne nyúlj hozzá!
- Mi baj? - Ki vagytok rúgva.
Többé nem vagy a keresztapja. Te sem, Elaine.
- De semmi… - Semmi de!
Döntöttünk.
Kramert akarjuk.
Megmutatta, hogy mennyire szereti Stevent.
Sose fordulj a család ellen, Jerry.
Keresztapa.
- Keresztapa. - Igen.
Számomra az a meglepő,
hogy ami munka csak van a világon,
mindig akad valaki, aki elvégzi.
„Igen, állok az alagútban, szívom a kipufogó gázokat,
figyelem az autókat, hogy minden rendben legyen.”
„Igen, megyek az elefánt mögött a lapáttal.
Majd én!”
Az orvos: „Igen, az életemet
az emberi test egy különösen visszataszító részének áldozom, mindennap.
Vállalom.”
Azt hiszem, sok munkanélküli
tudna találni munkát.
Csak túl könnyen megundorodnak.
„Igen, éhezem, és a családomnak se ruhája, se otthona,
de azt nem pucolom fel.”
A feliratot fordította: Hules Endre