Am luat cina în oraș deunăzi. La sfârșit a venit nota, ca de obicei.
N-am agreat niciodată practica cu „nota la sfârșitul mesei”.
Banii au conotații diferite înainte și după masă.
Înainte de masă, banii n-au nicio valoare.
Nu-ți pasă de ei când ți-e foame.
Stai la restaurant, precum conducătorul unui imperiu. „Mai multă băutură!
Antreuri! Iute!
Va fi cea mai copioasă masă din viața noastră!”
Apoi, la sfârșitul mesei, te-ai desfăcut la pantaloni…
apar șervețelele mototolite, chiștocul din piureul de cartofi…
Apoi vine nota de plată, chiar atunci.
Oamenii se enervează tot timpul, știi?
Nota îi lasă perplecși. Zic…
„Ce-i asta?
Cum e posibil?”
Și-o pasează de la unul la altul în jurul mesei. „Ți se pare normal?
Nu ne e foame acum. De ce cumpărăm atâta mâncare?”
Pesemne Superman are un simț al umorului foarte bine dezvoltat.
Nu l-am auzit zicând nimic amuzant.
E la mintea cocoșului!
Are superputere, superviteză…
Precis are superumor.
Așa s-ar crede, dar te…
Ori te naști cu simțul umorului, ori ba. Așa rămâi.
Nici dacă vii de la soarele roșu al Kripton până la cel galben al Terrei!
De ce? De ce nu i-ar fi afectată acea zonă a minții de soarele galben al Pământului?
N-am idee. Dar nu e haios.
Bună! Știu, îmi cer scuze c-am întârziat.
Nu face nimic.
Mi-a căzut un strugure.
- Ce? - Mi-a căzut o boabă în bucătărie.
Și a dispărut.
N-am găsit-o. Am…
Am stat în genunchi zece minute, căutând tâmpenia aia de boabă de strugure.
Habar n-am unde s-a dus.
Ai plâns? În definitiv, e doar o boabă de strugure.
Dai tu de ea!
Nu, îmi revin după o reacție alergică.
- Tipul cu care ies… - Robert.
Robert. Întocmai, mulțumesc.
Are două pisici și sunt alergică la ele.
Știi, în sfârșit întâlnesc și eu un bărbat normal…
și nici nu pot să-i intru în apartament.
Și evident, apartamentul meu e studioul actorilor, așa că nu ne putem duce acolo.
Chiar cauzează o mulțime de probleme!
Nu pleacă nici măcar în weekend din cauza pisicilor!
Tipi cu pisici… Nu știu ce să zic.
- Ziceam s-o invit pe tipa cu care ies… - Vanessa?
Vanessa. Mulțumesc.
Ziceam s-o invit să plecăm undeva vreo două zile.
Vai, nu! Nici gând!
Te-aș sfătui să nu faci asta. De cât timp o știi pe femeia asta, o lună?
O să stai cu ea 72 de ore, e-o întâlnire cât un decatlon.
Auzi, de ce n-o duci în locul ăla din Vermont de care-ți ziceam?
Știi tu, locul ăla încântător cu…
Cu robinetele separate pentru apă caldă și apă rece.
O să-i placă la nebunie!
Splendid! Auzi, dacă nu e prea mare deranjul,
îmi dai ziarul ăla de colo?
Doar suplimentul de afaceri.
Vezi să găsești strugurele ăla până nu ia o altă formă de viață.
A existat odată o boabă-mutant care a terorizat un întreg oraș din Texas.
Au adus armata. Nimeni n-o putea opri.
Se pare că avea un sâmbure de oțel.
Iar au crescut.
Te doare mintea!
Le iau.
Ce să iei?
Niște acțiuni.
Ce acțiuni?
- L-ai cunoscut pe amicul meu Simons? - Posibil.
Îl știe pe unul, Wilkenson, a făcut avere la bursă.
Acum a venit cu o chestie nouă, urma să aibă loc o fuziune importantă.
Nici n-aveam voie să zic. Ar trebui să vă gândiți să vă băgați și voi.
- La cât o s-ajungă? - Nu știu.
Dar Simons zicea că dacă mă bag,
Wilkenson o să-mi zic fix în ce minut să vând.
- Vă băgați? - Băi, nu știu ce să zic.
M-aș băga, dar n-am bani.
- Ce hram poartă firma asta? - Îi zice Centrax.
Dispun de-o tehnică nouă de a televiza opera.
De a televiza opera?
Un fel de drăcie electronică.
- Cât ai de gând să investești? - Cinci mii.
Zece! Zece mii.
Cinci mii.
- Frate! - Serios!
Wilkenson a investit milioane în acțiunile astea.
Au crescut cu trei puncte de când le urmăresc.
Dar dacă-i pierd?
Hai, mă! Bagă-te la 2,500. Investim împreună. Haide, zău așa!
Tragem la aceeași barcă!
- Fie, 2,500. - Așa te vreau!
Așa, pot să vă iau comanda?
Cedez rândul.
Eu pontez? În regulă.
Încep cu un sandvici cu ton.
Cu ton?
Of, chestia cu delfinii?
Mor în năvoade.
Păi conceptul în sine de prânz se bazează pe ton.
Jerry, nu poți integra un singur gest altruist în rutina ta zilnică?
Când conduc, îi las tot timpul pe oameni în față.
Mereu le fac cu mâna să se bage.
„Ia-o înainte!”
Bine, fie! O să comand salata cu pui.
Iar eu o să iau o chiflă albă cu margarină și o ceașcă de cafea.
Am înțeles. Și dv.?
Iau niște ton.
Recunosc, ăia care vorbeau în spate mi-au răpit plăcerea vizionării.
De ce n-ai făcut nimic?
Ce voiai să fac?
M-am întors pe jumătate la tipul ăla.
Apoi m-am întors de tot dând ochii peste cap.
Dincolo de limita aia, riscam un pumn în gură.
Mă scuzați, le vindeți și sub formă de biluțe?
Biluțe, nu. Doar fulgi.
BUFET CU SALATE MENIU À LA CARTE 4,95 - CU BĂUTURĂ 6,50
Te-ai mai gândit la excursia aia?
Da, m-am tot gândit la ea.
Amica mea mi-a zis de locul ăsta deosebit din Vermont.
Știu și eu… Mă îngrijorează astfel de excursii. Presiunea e mare.
E minunat! Accelerează nivelul de intimitate.
E ca și cum ai pune relația într-un compresor al timpului.
Ce-am construi de-acum în șase luni, realizăm în trei zile.
Așa deci, vrei să muți relația noastră în faza a doua.
Exact! Ador faza a doua!
Periuțe de dinți în plus, frecvență crescută a apelurilor,
umblat în pielea goală.
Cadourile devin și mai și în faza a doua.
Nu mai spune!
Putem merge la pescuit acolo?
Da. Putem pescui. Cum le zice? Lufari, crapi, pești-spadă.
Există pești-spadă în Vermont?
Oh, din ăia mari și aprigi!
Jerry, acțiunile au aceeași valoare ca înainte, când ai verificat.
N-apar schimbări după ce se închide bursa, indicele tot jos e.
Știu, dar ăsta e alt ziar, mă gândeam că poate au… surse diferite.
Ăla e ziarul meu?
Vești proaste, amice!
- Ce vești? - Despre Centrax.
Fir-ar să fie! Iar a scăzut?
- Cu două puncte și jumătate. - Of, nu pot să cred. Dă-mi să văd!
Sunt patru puncte și jumătate în trei zile.
- Aproape jumătate din banii mei. - Ți-am zis!
- Da, mi-ai zis. - Mânării cu obligațiuni cu risc mare.
N-ai cum să câștigi.
Nu înțeleg un lucru.
- De ce te bucură? Cu George Costanza! - Nu-mi pasă.
Îți zic doar să scapi imediat de acțiunile alea!
George, ce se-ntâmplă?
Vinde-le! Zi și tu: „Vând!”
Păi unde e tipul?
Nimic? Am pierdut aproape jumătate din bani.
Păi sună-mă înapoi!
Wilkenson nu-i de găsit, n-a dat pe acasă sau pe la birou în ultimele trei zile.
Nu pot să cred că ți-ai băgat banii în Centrax.
Puteai investi în distribuitorul meu de cravate rulate.
Distribuitorul de cravate rulate.
- Ăsta ce făcea? - Uite! Ești la restaurant.
- Te-așteaptă o întâlnire importantă. - Așa.
„Aoleu!” Ai muștar pe cravată.
Vai, nu se poate!
O rupi și…
Ai una nouă pe loc.
Apoi, pe-aci ți-e drumul!
Pe-aci ți-e drumul, clar!
Unde te duci? Pleci în excursie? Harta…
Da, plec în Vermont cu Vanessa câteva zile.
Pot să-ți folosesc apartamentul?
Îmi vin niște prieteni peste weekend.
- Care prieteni? - Niște tipi de la un concert de rock.
Te superi dacă-ți folosesc patul?
Sunt oameni de treabă, Jerry. Zău, sunt anarhiști.
- Sunt… Sunt uriași. - Da.
George! Ce e?
Glumești!
Păi ce s-a întâmplat?
Deci ce-o să facem?
Perfect! Bine, ne auzim mai târziu.
Wilkenson, tipul care urma să ne spună când să vindem acțiunile, e în spital.
CURĂȚĂTORIE GATA ÎN 24 ORE
Nu știi ce-i cu el?
Simons n-a putut afla decât că e în spital.
Da, mă rog! Simons a luat legătura cu el?
Normal c-a luat legătura. I-a lăsat două mesaje.
Doar că nu l-a contactat înapoi, atâta tot.
Ei bine, asta e! Vând.
Mai dă-i un pic de timp!
Nu trebuia să mă bag, sunt cu nervii la pământ. Nu-s făcut să investesc!
Bine, ajunge! Gata! Mă duc acolo.
- Unde? - La spital.
- La spital? - O să aflu care-i buba. Bine?
Ai înnebunit? Nici nu-l cunoști pe tip.
Și ce dacă?
O să intru în vorbă cu el, degajat, găsesc eu cum să-l iau pe ocolite.
Dacă e cuplat la vreun plămân de fier?
Ce-o să faci?
„Cum vă simțiți, dle Wilkenson?
Apropo, ce se mai aude cu Centraxul?”
Poate e acolo să se odihnească.
Cine se duce la spital să se odihnească?
De când ești doctor?
N-ai decât. Când te duci acolo?
Azi. Mă duc azi!
Să nu faci nimic până nu-ți dau de veste!
Bine.
Frate, e musai s-ajung la baie!
Vă pot ajuta cu ceva?
Da, am ridicat ieri cămașa asta de aici. A intrat complet la apă.
Efectiv n-am cum s-o port!
Când ați adus-o?
Ce contează? Uitați-vă la ea. Vedeți cât e cămașa asta?
Aveți chitanța?
Nu găsesc chitanța.
Faceți rost de ea.
Dă-o-ncolo de chitanță!
Și dacă o aveam, ia priviți-o! E cât o marionetă pentru mână.
Ce să fac cu ea?
Înțeleg, dar de unde să știu că noi am curățat-o?
Ce credeți, că am pus la cale o mică escrocherie?
Plimb cămășuța asta prin tot orașul, să jecmănesc curățătoriile?
De fapt, dă-i încolo de bani. Nici nu-i vreau.
Aș vrea s-aud și eu o dată că o curățătorie își recunoaște vina.
Atâta vreau. Vreau o recunoaștere a vinovăției.
Poate ați cerut să fie spălată.
Nu, curățată chimic.
Să vă explic ceva, bine?
În cazul anumitor tipuri de țesături, chimicalele pot reacționa, cauzând…
Ați făcut-o să intre la apă. Știți că așa e.
Ziceți-mi c-a intrat la apă.
A intrat la apă.
Mergem la curățătorie doar ca să-i zicem curățătorului: „Iată, distrusă”.
Curățătorul răspunde, firește: „Nu e vina noastră. Nu suntem responsabili.
Noi doar distrugem hainele.
Aici se-ncheie obligația noastră.”
Problema cu curățarea uscată e că noi credem că asta chiar e posibil.
Nu? Ne curăță hainele, dar nu udă nimic.
Totul e uscat.
Precis există ceva lichide prin spate, ceva fluide pe care le folosesc.
Nu există curățare uscată.
Când vă pătați cămașa, încercați să v-o curățați așa?
Asta-i curățare uscată.
Nu cred că fac așa, n-au 80 de tipi exclamând: „Hai, odată! Mai repede!
Ne-așteaptă multe cămăși azi.”
- Noroc! - Mulțumesc.
Până la urmă ce dovezi există că pisicile sunt atât de deștepte? Ce fac?
Fiindcă sunt curate?
Îmi pare rău.
Unchi-meu Pete face patru dușuri pe zi și e bâtă, așa că să n-aud de igienă!
Așadar ce-o să faci?
Nu știu. Nu-mi trece prin cap nicio soluție.
Doar dacă nu cumva li se întâmplă vreun accident nefericit.
Cam cât să ceară un ucigaș plătit să lichideze două pisici?
Păi n-are de ce să fie prea scump.
Treisprezece, 14 parai de pisică?
Ce zici, Jerry, vrei să câștigi 28 de parai?
Nu omor pisici.
Ce-ar fi să mergem acolo chiar acum și să le radem?
Aș vrea să merg, Elaine, dar…
Vine George de la spital, trebuie să-l aștept.
Altfel, cu siguranță aș merge.
- Chiar s-a dus la spital? - Da.
Frate, s-a țicnit!
El s-a țicnit! Și tu care vrei să le faci felul unor pisici.
Știu. Iar a scăzut.
Cât ai pierdut?
Nu știu, 1,500 $.
Nu te mai mira atât! Știu și eu.
Iar mă iei cu zâmbetul ăla!
Ce-i asta?
E George.
Da.
A, fii atent la asta din stație! Jerry, vino-ncoace! Uită-te la ea!
Chiar n-am nevoie să mă uit.
Ce trup!
Așa. Exact ce-mi trebuie.
Da, și tu ești fix ce caută ea!
Necunoscut holbându-se prin binoclu de la etajul zece.
Cobor și-o să încerc să-i vorbesc.
Ce e?
Zi, te-ai dus acolo?
Ți-a spus ce-o să se întâmple?
Cât ai stat acolo?
Cincisprezece secunde.
I-ai zis că-l știi pe Simons!
Da, am pomenit de Simons.
În clipa următoare… m-am trezit în parcare!
O fi existat vreo animozitate între ei.
Ascultă ce-ți spun!
Nu știu de ce suferă, dar pentru un tip bolnav, e tare puternic.
Mi-a ajuns.
Uite, plec în Vermont. N-am chef să mă gândesc la asta. Vând.
- N-a mers, așa e? - Nu prea.
Păi și ce-o să faci cu acțiunile?
Le păstrez.
Mor cu ele de gât.
Cunosc un tip, acum îmi iau toți adidașii la reducere.
Știu, mi-ai spus.
A, da, așa e.
Doamne, scapă-mă de aici! Mare greșeală!
De ce-oi fi crezut c-o să meargă?
Și mai am încă o zi!
Nu mai am nimic de zis.
Stai, am găsit ceva.
Frumos ceas!
Așa e.
Îl întorci?
Nu, are o mică baterie.
Asta e bine.
Condusul spre casă o să fie o încântare!
O să gonesc tot drumul. Să mă bage la zdup, nu-mi pasă!
E managerul. Vrei să verific dacă putem obține altă cameră?
Nu, e-n regulă.
Robinetele separate de apă caldă și rece nu ți se par… fermecătoare?
Nu neapărat.
- Ia zi, ce vrei să facem după-amiază? - Ce putem face? Plouă.
Am putea juca Nu te supăra, frate!
Am putea juca Popa prostu'.
Poate fac rost de-un prelungitor și mă spânzur.
Cu ce parfum te dai?
A, n-ai auzit de el.
Serios, ce tip e?
Nu știu să-ți zic.
Da, e foarte normal.
Mă scuzați, pot s-arunc un ochi pe suplimentul de afaceri?
- Acțiunile? - Mulțumesc.
Credeam că te-ai potolit.
M-am potolit, sunt doar curios.
S-a cam făcut săptămâna. Vreau să verific.
Șase puncte?
AFACERI
A crescut șase puncte.
Ți-am zis să nu vinzi.
Nu mi-ai zis să nu vând.
Ți-am zis că piața fluctuează. Ții minte?
Ascultă, Vanessa, normal că piața fluctuează. Toată lumea știe.
Fluctuația tocmai m-a șuntat de 4,000 $.
Probabil de-aia ne…
- Ce anume? - Lasă.
Ba nu, probabil de-aia…
Probabil de-aia stăm aici, fiindcă ai pierdut bani la bursă.
Așa deci, care-i situația?
Încă 29 de ore?
Măcar am timp berechet să aflu numele parfumului.
James ăsta, mare figură!
Mai luați ceva. Hai, un mic desert!
Nu, mersi.
Elaine, ia-ți ceva! Totul e aranjat.
M-am cam săturat.
Păi nu-l mânca tot.
S-a săturat.
Ia zi, baștane, sunt și eu curios.
Cât ți-a ieșit la mica ta tranzacție, în total?
Nu-mi place să discut de cifre.
Cât?
Nu știu, 8,000. Cât de-un Hyundai. Te joci?
Ți-am zis să nu vinzi.
Simons a făcut bani, Wilkenson a ras tot.
Wilkenson a ieșit din spital?
Nu. O să rămâi surprins.
Nu-ți revii așa repede după rinoplastie.
Of, Doamne!
Tot de la pisicile alea e?
Nu.
Taman ce-am răcit.
Cum a rămas cu treaba aia?
I-am dat un ultimatum.
A ales pisicile?
Sunt animale foarte curate.
Ce-i drept, e destul de nasol să pierzi în fața unei pisici.
Cam la fel ca atunci când pierzi în fața unui parfum.
Ți-am zis că excursiile alea pun cruce relațiilor.
Păcat că nu-l poți pune pe amicul Superman să înconjoare Pământul cu superviteză
și să dea timpul înapoi.
Ți-ai fi recuperat banii, ai fi evitat excursia în Vermont.
Superman poate călători înapoi în timp?
Am lămurit deja.
Wilkenson a pus laba pe una nouă.
Tramco Corporation.
De prin… Springfield, cred.
Urmează să lanseze un fel de măcelar-robot.
Un măcelar-robot?
Dacă te bagi…
n-ai mult timp.
Scumpo!
Nu e nevoie. Păstrează restul.
O clipă! Dă să arunc un ochi!
Bine.
Haide, ce mai stați!
Nu sunt investitor.
Mereu aud: „Ar trebui să pui banii la treabă”.
Am decis c-o să mă pun eu pe treabă.
O să las banii să se relaxeze. Pricepeți?
Dacă-ți pui banii la treabă, de multe ori sunt concediați.
Revii, zici: „Care-i faza? Aveam bani aici, i-am pus la treabă”.
„Da, mi-aduc aminte de banii tăi.
Întârziau, își luau liber…
Ce mai, i-am concediat.”
Subtitrarea: Elena Mitulescu